Historija IV
October 26, 2017 | Author: DinoProha | Category: N/A
Short Description
his...
Description
Zijad Šehić Aida Kovačević Alma Leka
UDŽBENIK SA ČITANKOM ZA ČETVRTI RAZRED GIMNAZIJE
Urednica Amra Mekić, prof. Recenzenti Bego Omerčević Smajo Halilović Marija Naletilić
Zijad Šehić Aida Kovačević Alma Leka
Grafička urednica Larisa Hasanbegović Dizajn, slog i prijelom DTP studio Sarajevo Publishinga Lektura i korektura Lektorsko-korektorska služba Sarajevo Publishinga/Amra Huseinbegović Štampa: Grafotisak, Grude © Sarajevo Publishing, d.d. Sarajevo, 2007. Nijedan dio ove knjige ne smije se umnožavati, fotokopirati niti na bilo koji drugi način reproducirati bez izdavačevog pismenog riješenja.
UDŽBENIK SA ČITANKOM ZA ČETVRTI RAZRED GIMNAZIJE
Vijeće za usklađivanje udžbeničke politike pri Federalnom ministarstvu obrazovanja i nauke na sjednici održanoj u Goraždu 05. 07. 2007. rješenjem broj 03-38-8-3866-U-57/07 odobrilo je ovaj udžbenik za štampu.
CIP - Katalogizacija u publikaciji Nacionalna i univerzitetska biblioteka Bosne i Hercegovine, Sarajevo 94(100)(075.3) ŠEHIĆ, Zijad Historija, istorija, povijest : udžbenik sa čitankom za četvrti razred gimnazije / Zijad Šehić, Aida Kovačević, Alma Leka. - Sarajevo : Sarajevo Publishing, 2007. - 238. str. : ilustr., geogr. karte ; 26 cm Lat. i ćir. ISBN 978-9958-21-483-7 1. Kovačević, Aida 2. Leka, Alma COBISS. BH-ID 15927558
Sarajevo Publishing Sarajevo, 2007.
4
Uvod
Historija IV
UVOD Ovaj udžbenik, namijenjen učenicima četvrtog razreda gimnazije, sadrži nastavno gradivo iz historije, propisano programom za taj razred. Obrađuje svjetsku i bosanskohercegovačku historiju u vremenskom okviru od 1878. godine do 1992. godine. Nastavno gradivo podijeljeno je u više većih cjelina, u kojima su paralelno obrađene teme iz svjetske, bosanskohercegovačke i regionalne historije. Usvajanjem novih saznanja trebate se upoznati sa historijskim fenomenima u razvoju ljudskog društva u svjetskim, evropskim i bosanskohercegovačkim okvirima i spoznati tok i razvojni put kojim je ono prošlo kroz različite historijske epohe. Sagledavanjem političkog, ekonomskog i kulturnog razvoja, trebate steći predstavu o glavnim procesima u cjelokupnom razvoju društva i njihovim glavnim obilježjima. Realizovanjem ciljeva programa iz historije razvit ćete spoznaju o kulturnom identitetu sredine u kojoj živimo i njenoj historijskoj uvjetovanosti, kao i predstavu o Bosni i Hercegovini kao integralnom dijelu evropske i svjetske zajednice. Na početku tematske cjeline, radi njene bolje preglednosti, data je hronološka tabela, sa podacima o najznačajnijim događajima koji su predmet glavnog sadržaja. Pored glavnog predmeta razmatranja dati su i tekstovi iz historijskih izvora i stručne literature koji omogućavaju bolje sagledavanje razmatrane tematike. Na kraju, u odjeljku pitanja i zadaci sadržaj teme se sistematizuje. Radi boljeg i potpunijeg shvatanja i razumijevanja svim temama je pridodat raznovrstan didaktički materijal (pitanja, zadaci, slike, fotografije, grafikoni, historijske karte...), koji omogućava lakše i potpunije sagledavanje događaja iz više perspektiva i usvajanje novih saznanja. Autori
Obilježje epohe 1878-1992. Period svjetske i bosanskohercegovačke historije od Berlinskog kongresa 1878. godine do 1992. godine obilježen je značajnim promjenama koje su utjecale na sva područja ljudskog djelovanja: to je doba velikih ideologija, ratova, revolucija i naglog naučnotehnološkog i kulturnog razvoja. Na oblikovanje XX stoljeća u najvećoj mjeri su utjecali ratovi. Oni su imali značajne posljedice na diplomatski, socijalni, naučni, tehnološki i ekonomski razvoj cijelog svijeta. Prvi svjetski rat je u cijelosti izmijenio sliku svijeta. Raspala su se četiri velika carstva, a na njihovom području formirano je mnoštvo novih država. Javile su se i tri dominantne ideologije u svijetu - neobuzdani kapitalizam i liberalna demokratija u SAD-u, fašistički
4
totalitarni poredak te jednako totalitaran, iako se predstavlja demokratskim, komunizam. Period od 1918. godine do danas označava se savremenim dobom. Poslijeratna ekonomska i politička nestabilnost te kolaps svjetske ekonomije su stvorili plodno tlo za totalitarizam i pojavu fašizma u Italiji, Njemačkoj, Španiji i Japanu, kao i vojno-monarhističkih diktatura u istočnoevropskim zemljama. Drugi svjetski rat ubrzao je kraj kolonijalnih carstava. Iako je jednako barbarski kao i prvi, njegovo glavno obilježje je holokaust, namjerni pokušaj uklanjanja svih pripadnika jedne nacije od strane druge. Nakon Drugog svjetskog rata, suparničke ideologije, kapitalizam i komunizam borile su se za dominaciju u svijetu, što se posebno ispoljavalo u lokalnim krizama i ratovima. Iako je sredinom XX stoljeća svijet bio oštro podijeljen na dva suprotstavljena bloka, upravo je ta podvojenost stvorila uvjete koji su zahtijevali organizovanje svjetske zajednice. Usred tih suparničkih svjetskih sistema Ujedinjene nacije i njihove specijalizovane ustanove su pružale sredstva pomoću kojih su članovi ovih skupina mogli međusobno stupati u dodir i sarađivati u rješavanju pitanja od općeg interesa. To je omogućilo široko zamišljenu međunarodnu saradnju i aktivnosti na ekonomskom i društvenom polju. Pomoću praktičnih programa Ujedinjene nacije su težile da realizuju glavne ciljeve koje su propagirali, “društveni napredak i bolji standard u većoj slobodi”. Bosna i Hercegovina, kao sastavni dio svjetske zajednice, prošla je kroz sve faze svjetske historije. Od Berlinskog kongresa 1878. godine do danas prošla je kroz različite državno-pravne okvire. Od 1878. do 1918. godine nalazila se u okviru Austro-Ugarske, od 1918. do 1941. godine u okviru jugoslavenske države (Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca) od 1918. do 1929. godine, odnosno od 1929. do 1941. godine u okviru Kraljevine Jugoslavije. U toku Drugog svjetskog rata uključena je u sastav NDH (Nezavisne Države Hrvatske). Nakon Drugog svjetskog rata, Bosna i Hercegovina se nalazila u okviru FNRJ (Federativne Narodne Republike Jugoslavije), odnosno od 1963. SFRJ (Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije). Od 1992. godine Bosna i Hercegovina je postala nezavisna država i članica Ujedinjenih nacija. Paralelno sa tokom zbivanja na političkoj sceni svijeta i Evrope, u različitim epohama, sagledava se politički, privredni i kulturni razvoj Bosne i Hercegovine.
5
Evropa i svijet
(1878-1914) 1879. Formiran Dvojni savez (Njemačka i Austro-Ugarska) 1881. Formiran Trojni savez (Njemačka, Austro-Ugarska i Italija) 1891. Konstruisan prvi automobil sa benzinskim pogonom 1893. Savez Rusije i Francuske 1895. Prikazan prvi film u kino dvorani; autori: braća Lumière, Daimler konstruisao prvi motocikl 1896. Obnovljene Olimpijske igre 1898. Američko-španski rat 1900-1901. Bokserski ustanak u Kini 1901. Dodjela Nobelove nagrade za fiziku, hemiju, medicinu, književnost i mir 1903. Prvi uspješan let avionom, Savez Francuske i Velike Britanije 1904-1905. Rusko-japanski rat 1905. Albert Einstein (Ajnštajn) utemeljio teoriju relativiteta 1905-1906. Prva marokanska kriza 1907. Potpisivanje Trojnog sporazuma ili Antante (Francuska, Velika Britanija i Rusija) 1908/09. Aneksiona kriza 1910. Meksička revolucija 1911. Druga marokanska kriza, rat Italije i Osmanskog carstva, Kineska revolucija
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV
Suparništvo i savezništvo u Evropi (1878-1914)
Berlinski kongres sazvao je njemački kancelar Otto von Bismark, s ciljem da konačno umiri stanje u zemljama Jugoistočne Evrope. Evropske sile su sebi stavile u zadatak da obuzdaju utjecaj kojeg je počela ostvarivati Rusija, što im je konačno i uspjelo. Konačno, 13. jula 1878. godine potpisan je sporazum. Njime je Rumuniji, Srbiji i Crnoj Gori priznata nezavisnost uz teritorijalna proširenja, Bugarska je podijeljena na dva dijela: jedan je pod istim imenom postao nezavisna država a drugi je pod imenom Istočna Rumelija ostao pod osmanskom vlašću. Sporazum je imao veliki utjecaj na budućnost Bosne i Hercegovine koja je predata na upravu Austro-Ugarskoj.
Politički savezi u Evropi prije I svjetskog rata
8
U razdoblju od Francusko-ruskog rata 1870-1871. godine do Prvog svjetskog rata u Evropi je vladalo četrdesetogodišnje razdoblje mira, koje se održavalo putem sistema saveza između pojedinih evropskih država. Velika Britanija, Njemačka, Rusija, Francuska, AustroUgarska, Italija, Sjedinjene Američke Države (SAD) i Japan su imale status velikih. Od njih je zavisio mir u Evropi i svijetu. Osim Rusije i Japana, one nisu međusobno ratovale, ali su se suprotnosti između njih stalno zaoštravale i više puta su ugrožavale mir. Diplomatija nije mogla da otkloni uzroke suprotnosti koje su daljnjim zaoštravanjem neminovno vodile ratu. Nakon Berlinskog kongresa došlo je do sklapanja vojnog saveza između Njemačke i Austro-Ugarske 1879. godine, kojim je trebalo osigurati uzajamnu saradnju u slučaju rata sa Rusijom. Ovom Dvojnom savezu priključila se 1882. godine Italija, pa je formiran Trojni savez.
Na drugoj strani, ugrožene od Njemačke, Rusija i Francuska su 1893. zaključile sporazum o uzajamnoj pomoći i saradnji, u slučaju da jedna od njih bude napadnuta od neke od članica Trojnog saveza. Plašeći se njemačkog širenja, Francuska i Velika Britanija su 1904. godine sklopile vojno-politički savez, koji je 1907. godine proširen savezom Rusije i Velike Britanije. Tako je formiran novi blok velikih sila, Trojni sporazum ili Antanta. Suprotnosti između velikih sila proizilazile su iz ekonomskih razloga i njihovih kolonijalnih aspiracija. Plakat Trojnog saveza Kapitalistički način proizvodnje je ovladao privredom. Neravnomjeran razvoj kapitalizma u pojedinim državama je povećavao te suprotnosti. U Velikoj Britaniji je početkom sedamdesetih godina već bio ovladao kapitalistički način proizvodnje. Ona je tada bila najmoćnija industrijska i trgovačka zemlja i imala je monopolistički položaj na svjetskom tržištu. Raspolagala je ogromnim kolonijama sa oko 250 miliona stanovnika. U isto vrijeme, Francuska je po svom razvoju zauzimala drugo mjesto. Njena industrija se razvila kasnije i sporije. U njenim kolonijalnim posjedima bilo je samo oko 6 miliona stanovnika. Neznatan dio njene industrijske proizvodnje odnosio se na vanjsku trgovinu. Kod ostalih velikih sila kapitalistički način proizvodnje počeo se tek razvijati. Tako je u SAD-u poljoprivreda još bila glavna grana proizvodnje i ekonomske moći, iako je krupna industrija već bila postigla izvjestan napredak. U Njemačkoj je industrija tek počela potiskivati razvijeno zanatstvo. Ostale evropske države zaostajale su naročito u industriji i iza Njemačke. Uskoro su se ovi odnosi počeli mijenjati. Na prijelazu iz XIX u XX stoljeće došlo je do velikih promjena na političkom, ekonomskom, naučno-tehničkom, kulturnom i društvenom polju. To je poticalo nagli razvoj kapitalizma u pojedinim zemljama. U SAD-u i Njemačkoj kapitalizam se razvio brže nego u Velikoj Britaniji i Francuskoj. U SAD-u je zahvatio sve privredne oblasti. Već do 1900. godine po proizvodnji uglja, željeza, čelika i izradi mašina SAD izbijaju na prvo mjesto u svijetu. zemlje
1850.
1860.
1870.
1880.
1890.
1900.
1910.
1914.
Njemačka Austro-Ugarska Francuska Velika Britanija Italija Rusija SAD
6 1,2 4,5 57 -
12 2,3 8,3 81 0,15 3,4
34 8,6 13,3 112 0,75 10
59 16 19,4 149 3,2 64,9
809 26 26,1 184 6 143
149 39 33,4 228 0,5 16,2 244
222 47 38,4 268 0,6 24,9 356
277 47 40 292 0,9 36,2 455
Statistički prikaz proizvodnje uglja svjetskih sila prije I svjetskog rata
9
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV Statistički prikaz proizvodnje čelika svjetskih sila prije I svjetskog rata
zemlje
1850.
1860.
1870.
1880.
1890.
1900.
1910.
1914.
Njemačka Austro-Ugarska Francuska Velika Britanija Rusija SAD
-
-
0,3 0,3 0,7 -
0,7 0,4 1,3 1,3
2,3 0,5 0,7 3,6 0,4 4,3
6,7 1,2 1,6 5 1,5 10
13,8 2,2 3,4 5,9 3,5 26
14 2,7 3,5 6,5 4,1 32
U vrijeme naglog privrednog uspona, Velika Britanija, Francuska i Rusija su intenzivno proširivale svoje kolonijalne posjede i interesne sfere, često uz međusobne sukobe. Teritorijalnoj ekspanziji su se priključile i Belgija, Portugal, Italija i Njemačka. Krajem XIX i početkom XX stoljeća završeno je osvajanje kolonija i interesnih sfera. Velika Britanija i Francuska imale su moćne kolonije. Velika Britanija je imala kolonije sa gotovo 400 miliona stanovnika, a Francuska sa 56 miliona. U isto vrijeme u njemačkim kolonijalnim posjedima se nalazilo 12 miliona, američkim 9 i japanskim 19 miliona podanika.
Kolonijalni posjedi uoči I svjetskog rata
10
Povećana privredna proizvodnja vodila je do sve veće konkurencije na tržištima. Od sedamdesetih godina XIX pa do početka XX stoljeća, dolazilo je do jače koncentracije kapitala i proizvodnje, do stapanja industrijskog i bankarskog kapitala u “finansijski kapital”, do zamjene izvoza robe izvozom kapitala. Tada su dolazile do izražaja prednosti kolonijalnih posjeda u kojima je bilo lakše suzbiti stranu konkurenciju i eksploatisati prirodna bogatstva, sirovine i jeftinu radnu snagu. Kolonijalni posjedi i interesne sfere izazvale su težnju za novom podjelom svijeta. Ona je bila različita kod pojedinih država.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Tokom historije evropskim kontinentom su više bjesnjeli ratovi nego što je kontinet uživao blagodeti mira... Dugi period mira između velikih sila u Evropi dijelom je posljedica ravnoteže između njih pri kraju XIX stoljeća - ravnoteže koju je konačno poremetio ogromni porast njemačke moći. Velike sile su uspjevale da se uzdrže od sukoba, što je već ranije bilo nezamislivo; ukratko, Evropa se civilizovala. Do 1909. godine stasala je generacija koja je prvi put u historiji Evrope razmišljala o ratovanju kao nečem što pripada prošlosti... Velike evropske sile nisu međusobno ratovale od 1871. kada je okončan francuskopruski rat. To je bila prekretnica u historiji Evrope XIX stoljeća, kada je okončana dvjestogodišnja nadmoćnost Francuske na evropskom kontinentu i, istovremeno, kada je omogućeno Bizmarku, da okonča ujedinjenje Njemačke sa Pruskom kao vodećom snagom... Rusko udaljavanje od Njemačke na diplomatskom polju, od 1890., pratila je povećana finansijska zavisnost od francuske države... Ta zavisnost od francuskih investicija navela je, više nego drugi razlozi, rusku vladu da postepeno sklopi sa Francuskom savez koji je ratifikovan 1894. Tako su se od 1894. četiri velike sile kontinentalne Evrope već grupisale u dva suparnička saveza. Njemačka, AustroUgarska i Italija su sklopile Trojni, a Francuska i Rusija Dvojni savez... Međutim, na početku XX stoljeća još uvijek je izgledalo nerealno da bi moglo doći do rata između Dvojnog i Trojnog saveza. Dva glavna rivaliteta koja su podijelila ove saveze - francuski revanšizam prema Njemačkoj i austrijsko rivalstvo sa Rusijom na Balkanu - bila su potisnuta u pozadinu. Nijedan značajniji francuski državnik nije planirao da se putem rata revanšira Njemačkoj. I Austrija i Rusija su odlučile da ostanu pri dogovoru iz 1897. (da zamrznu Balkan). Ilustrovana istorija sveta, Savremeni svet, Beograd 1979.
11
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA ratifikacija - naknadno potvrđivanje i odobravanje revanšizam - politika koja traži osvetu, odmazdu, uzvrat za pretrpljeni poraz u prethodnom ratu i povratak izgubljenih teritorija
PITANJA I ZADACI Koja su dva bloka velikih sila formirana u Evropi nakon Berlinskog kongresa 1878. godine? Koje su države ulazile u njihov sastav? Kako su evropske kolonijalne sile podijelile posjede u Africi i Aziji? Šta mislite, zašto kolonijalne sile teže uvećati svoje posjede?
Izvanevropski svijet (1878-1914) Azija Japan Nakon {to je vlast u Japanu 1867. preuzeo car Micu{ito, po~eo je nagli uspon Japana. Usvajaju}i nau~na i tehni~ka dostignu}a evropskih dr`ava i SAD-a, Japan se nakon izvr{enih reformi po~eo brzo razvijati. Industrijska revolucija je poticana osnivawem dr`avnih preduze}a i stimulisawem privatnog kapitala zajmovima i poreskim olak{icama. Krajem 19. stoqe}a javqaju se prve trgova~ko-bankarske korporacije koje su se razvile u mo}ne monopolisti~ke koncerne, pokreta~e japanskog imperijalizma. U potrazi za novim tr`i{tima i izvorima sirovina, Japan je svoju ekspanziju orijentisao na azijsko kopno, posebno na Kinu. U ratu s wom 189495. Japan je zauzeo Tajvan. Te`wa za neposrednim pot~iwavawem {to ve}eg dijela Kine, dovela je Japan u sukob sa ostalim imperijalisti~kim silama posebno sa carskom Rusijom, koju je napao 1904. i naredne godine porazio. Mirom koji je zakqu~en 1905. godine Japan je dobio luku Port Artur i dio Sahalina. Stekao je prevlast u Manxuriji gdje je Ruska karikatura iz 1904. godine u kojoj zadr`ao svoje trupe i iskqu~ivi utjecaj u Koreji, se ismijavaju potcijeweni Japanci koju je anektirao 1910. godine.
Kina Po~etkom 20. stoqe}a Kina se u ekonomskom i socijalnom pogledu nalazila u polukolonijalnom polo`aju. Imperijalisti su preko svojih savjetnika, diplomatskim kanalima i novcem kontrolisali i neposredno utjecali na politiku dvora i vlade. Wihove jedinice i ratni brodovi nalazili su se u najva`nijim centrima Kine. Protiv stranaca dignut je takozvani Bokserski ustanak, koji su evropske sile ugu{ile, name}u}i Kini sankcije i veliku od{tetu. To ju je dovelo u jo{ ve}u zavisnost. Promjene u ekonomskoj i socijalnoj strukturi Kine dovode po~etkom 20. stoqe}a do zao{travawa
12
13
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV
Posqedwi kineski car Pu Yi (19091912) imao je samo tri godine kada je stupio na prijestoqe. Kad je izbila revolucija bio je smijewen. Bilo mu je dozvoqeno da i daqe boravi u Zabrawenom gradu gdje su uvjeti bili sve te`i. Godine 1924. uspio je pobje}i u jednu japansku koloniju. Kad su Japanci 1931. godine osvojili Manxuriju, on je postavqen kao carmarioneta. Nakon Drugog svjetskog rata uhap{en je u Kini. Godine 1959. je oslobo|en i od tada je `ivio u Pekingu. Umro je 1967. godine.
politi~ke borbe. Od zahtjeva za reformama kinesko gra|anstvo i inteligencija su se okrenuli propagandi za podizawe revolucije. Bilo je sve vi{e pristalica kineskog revolucionara Sun Jat Sena, koji je 1905. godine uspostavio masovnu demokratsku organizaciju Tung Meng Hui (Savezna liga) i Nacionalnu politi~ku pariju (Kuomintang). Osnovu wenog programa ~inila su tri narodna principa Sun Jat Sena: nacionalizam (svrgavawe strane manxurske dinastije), narodna vlast (stvarawe republike) i narodno blagostawe (izjedna~avawe u pravima na zemqu). Tung Meng Hui je 1908. godine po~eo pripremati oru`ani ustanak, djeluju}i naro~ito u armiji, pa u nau~nim institucijama; stvaraju se dobrovoqa~ki odredi, unosi se oru`je iz inostranstva. Kineska vlada je ~inila neke ustupke u pravcu demokratije, ali su oni bili ograni~eni. Tokom 1908. godine pripremale su se mjere za uvo|ewe ustavne monarhije, u inostranstvo su se slale misije, da poru~e kako to kod wih funkcioni{e, a pripremalo se dono{ewe ustava. Ukinute su privilegije Manxuraca, izvr{ena je reforma sudstva, a i armija se modernizovala. Ipak, sve ovo nije bilo dovoqno. Velike sile, koje su sa pa`wom pratile {ta se de{ava u Kini, smatrale su da su ove reforme dovoqne, ali revolucionarni pokret nije bio zadovoqan. Japan je 1910. anektirao Koreju, a Velika Britanija je prodirala dolinom rijeke Jang Ce. Wema~ka je ja~ala svoj utjecaj na istoku, a i carska Rusija na sjeveru. Ameri~ke, francuske, britanske i wema~ke banke su dobile koncesije za gradwu `eqezni~kih pruga u Kini. Doma}i kapitalisti su ovim onemogu}eni da u~estvuju u ovom poduhvatu, pa se i liberalno kinesko gra|anstvo sve vi{e anga`ovalo. Kriza je 1911. godine prerasla u revoluciju. Revolucija je po~ela u ju`noj Kini, u centrima metalurgije i industrije ~aja. Ova revolucija se zove i sinhajska, po mjesecu u kojem je po~ela. Formirana je revolucionarna vlada i progla{ena republika. Ipak, zemqa se jo{ nije mogla osloboditi zavisnosti stranog kapitala i rije{iti najva`nija pitawa. Uz podr{ku velikih sila uspostavqena je diktatura, a Sun Jat Sen je prinu|en da podnese ostavku.
Ameri~ki kontinenti
Sjediwene Ameri~ke Dr`ave (SAD)
Oko 1890. godine po~elo je nacionalisti~ko bu|ewe SAD-a. Intelektualci su putem {tampe nastojali povesti za sobom ameri~ko javno mnijewe. Sami doga|aji ja~ali su ta nastojawa: aneksija Havaja 1889. godine, a posebno pobjedni~ki rat protiv [panije. [panija je na Kubi posjedovala koloniju, u kojoj je ameri~ki kapital stvorio velike planta`e {e}erne trske i ~iji je polo`aj, preko budu}eg Panamskog kanala, imao veliki zna~aj. Tako je postojao dvostruki razlog da se SAD zainteresuju za to podru~je. Kada je u koloniji izbila pobuna, brutalne represije koje je sprovodila [panija pru`ile su ameri~koj {tampi priliku da otpo~ne sna`nu antikolonijalnu kampawu. Jedan incident - eksplozija ameri~kog bojnog broda Mejn u havanskoj luci i nacionalisti~ke tendencije ameri~ke politike naveli su vladu SAD-a da u aprilu 1898. godine [paniji objavi rat koji se ubrzo zavr{io pobjedom. U decembru iste godine Pariskim ugovorom [panija je morala prihvatiti nezavisnost Kube i ustupiti SAD-u Porto Riko, Filipine i ostrvo Guam. Time je Evropa ustuknula pred silom mlade ameri~ke nacije. Od tada su se SAD upu{tale u intervencionisti~ku politiku usmjerenu u dva pravca: prema Dalekom Istoku i Latinskoj Americi.
Teritorijalno {irewe Sjediwenih Ameri~kih Dr`ava u 19. stoqe}u
www.en.wikipedia.org/wiki/Pu_Yi
14
15
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV Meksi~ka revolucija 1910. godine
Francisko Madero
Emiliano Zapata
16
Poslije dugog perioda opadawa u kojem je izgubio svoje sjeverne teritorije u korist SAD, Meksiko po~iwe da se budi. Od agrarne postao je agrarno-industrijska zemqa. U wemu je 1903. godine otvorena prva visoka pe} u Ju`noj Americi. Br`i je i razvoj arhitekture, saobra}aja, infrastrukture. Ipak, socijalni razvoj zemqe nije bio pra}en ovim napretkom. Ameri~kobritanski kapital je dr`ao petrolejsku industriju a francuski tekstilnu industriju i trgovinu. Agrarna reforma nije bila sprovedena, a ve}ina stanovnika su upravo bili seqaci. Zadr`an je krupni zemqi{ni posjed, uglavnom u rukama crkve i qudi {panskog porijekla. Uo~i revolucije, nekoliko hiqada vlasnika latifundija je dr`alo 93% zemqe, a 400.000 mawih zemqoposjednika je dr`alo ostalih 3%. Sa druge strane, razvojem industrije, rastao je broj radnika, pa su se javqali i {trajkovi. Javqala se i opozicija predsjedniku Porfiriju Dijazu (1830-1915), u kojoj su vode}u ulogu imali mladi intelektualci, koje je predvodio Francisko Madero (1873-1913). Oni su te`ili demokratizaciji politi~kog `ivota. Revolucija koja je izbila 1910. godine u Meksiku, bila je reakcija na diktaturu. Poziv na pobunu 1910. godine nai{ao je na {irok odjek. Niz socijalnih slojeva, prije svega seqa{tvo, ~iji je vo|a bio Emiliano Zapata (1879-1919), a i bezemqa{i koje je vodio Pan~o Viqa, dali su pokretu {iroku osnovu. Dijaz je 1911. godine podnio ostavku, a odmah je izabran privremeni predsjednik republike. Dolazi i do {ire diferencijacije dru{tva, u kojem se Dijazove pristalice povezuju a, usqed op}ih prilika, ni rukovodstvo republike nije bilo slo`no. Seqa{tvo je tra`ilo rje{avawe agrarnog pitawa. Madero je tra`io da se revolucionarna vojska razi|e, {to nije zadovoqilo seqake. Zapata je po~eo gerilski rat i u Ajali donio odluku o daqwim akcijama, isti~u}i da je Madero izdao revoluciju. Agrarno pitawe nije bilo rije{eno, pa Madero gubi podr{ku. To su koristile pristalice starog re`ima da se boqe organizuju u kongresu, a uz wih su bili bankari, krupno trgova~ko gra|anstvo i industrijalci, visoki kler i
krupni zemqoposjednici. Ipak, oni nisu toliko bili pogo|eni Maderinom revolucijom, ali to nisu dovoqno uvidjeli, pa su 1913. organizovali zavjeru sa generalom Viktorijanom Uertom (1854-1916) na ~elu. Madero je ubijen, a Uerta je zaveo diktaturu po ugledu na Dijaza. Parlament je bio raspu{ten. Ovaj teror nije donio mir Meksiku, a protiv Uerte se javio sna`an opozicioni pokret. Zapata nije prihvatio Uertin poziv na saradwu. On je i daqe vodio gerilski rat. Nastupila je faza borbe frakcija pobjedni~kog pokreta. Zbog djelomi~nog rje{avawa agrarnog pitawa, dio seqa{tva prihvatio je novu vlast. Ve} 1915. i 1916. Pan~o Viqa je progla{en odmetnikom, a tako|er i Zapata, koji je 1919. ubijen.
Pravo ime Pan~a Viqe (na slici) je Doroteo Arango Arambuqa (1878-1923).
Afrika Nakon zastoja od dvije do tri decenije, Velika Britanija je osamdesetih godina nastavila kolonijalnu ekspanziju da bi zadr`ala vode}u kolonijalisti~ku poziciju. Direktno, vojnom okupacijom, i indirektno preko kolonijalnih organizacija sa suverenim pravima, velike teritorije u Africi, Aziji i Okeaniji su podvrgnute britanskoj kruni: Beluxistan (1879.), Egipat (1882.), Somalija i Britanska Nova Gvineja (1884.), Zanzibar (1890.), Britanska Centralna Afrika (1891.), Rodezija (1889-1891), Uganda (1894.), Nigerija (1898.), Anglo-Egipatski Sudan (1899.), Orawe (1900.), Transval (1902. godine). Nakon poraza od Pruske (1870-1871) kad je izgubila vode}u poziciju na evropskom kontinentu, Francuska se okre}e prekomorskim osvajawima, najvi{e u Africi. Svoj protektorat Tunisu nametnula je 1883. godine. Iz Al`ira je prodrla do granice Sahare, a sa obala Atlantika kroz Sudan sve do Nila, gdje se nagodila sa Velikom Britanijom o podjeli interesnih sfera. U sporazumu sa Wema~kom i Velikom Britanijom nametnula je protektorat Maroku.
Sesil Rod
Sesil Rod (1853-1902) je bio prototip imperijalisti~kog politi~ara. Bio je britanski premijer i na{ao je na~ina da Britanci po~nu kontrolisati podru~ja u Ju`noj Africi. Koloniju koju je osnovao 1885. godine nazvao je po sebi - Rodezija (dana{wi Zimbabve). Upravu u koloniji imala je “Ju`noafri~ka britanska kompanija“ koja se bavila industrijom dijamanata a kontrolisao ju je upravo Rod.
17
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV Sa zapada prodrla je u Centralnu Afriku, zauzela Somaliju i otok Madagaskar. Wema~ka je pristupila kolonijalnim osvajawima zauzimawem kolonija u Africi: Wema~ka Jugozapadna Afrika (1883.), Togo i Kamerun (1884.), Wema~ka Isto~na Afrika (1895. godine). U podjeli Afrike znatne dijelove je dobio Portugal, ne{to i [panija. Italija je zauzela Eritreju 1882. i Somaliju 1889., a 1911-1912. godine otela je Libiju od Osmanskog carstva. Belgija je uspjela zauzeti Kongo.
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU -
Погледајте слику и покушајте објаснити шта је аутор хтио приказати овом карикатуром.
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA koncesija - dopu{tewe, ustupak, povlastica, naj~e{}e se odnosi na ugovor kojim neka dr`ava dopu{ta eksploataciju svojih kompanija ili prirodnih bogatstava korporacija - savez, udru`ewe protektorat - formalno je to pokroviteqstvo ja~e dr`ave nad slabijom, ali je u stvarnosti nametnut oblik zavisnosti od strane imperijalisti~kih dr`ava
PITAWA I ZADACI Uporedite situaciju u Japanu i Kini pred Prvi svjetski rat. U kojem se smjeru razvijaju Sjeverna i Ju`na Amerika? Kako je tekao proces kolonijalne ekspanzije evropskih sila na podru~ju Afrike?
Kolonijalna podjela Afrike
18
19
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV
Razvoj nauke i tehnike. Kultura na prijelazu dva stoljeća
J. J. Thomson je zajedno sa mladim istraživačem Ernestom Rutherfordom otkrio da razrađeni gas postaje elektroprovodljiv ukoliko ga izlažemo rentgenskim zracima. Tako je Thomson počeo razmišljati o katodnim zracima i uskoro je dokazao da su oni sastavljeni od elektrona, prvih subatomskih dijelova koji su otkriveni. Time je dokazao da atomi nisu najmanji dijelovi materije. Za svoje otkriće je 1901. godine dobio Nobelovu nagradu.
www.nobel-winners.com/Physics/ joseph_john_thomson.html
20
Prisjetimo se industrijske revolucije. Koja su najznačajnija otkrića XIX stoljeća? Na prijelazu iz XIX u XX stoljeće dolazi do velikih promjena na političkom, ekonomskom, naučnotehničkom, kulturnom i društvenom polju. Razvijaju se i razne grane prirodnih nauka: fizika, hemija, biologija, medicina, elektrotehnika. Para i različite mašine su već u XIX stoljeću unijeli revolucionarne promjene u transport. Zahvaljujući željeznici i parobrodu, čovjek se prvi put oslobodio ograničenja što su ih njegovoj pokretljivosti nametnule vlastite snage, snaga teglećih životinja i silina vjetra. Milion kilometara željezničkih pruga koje su proširile brz, jeftin, siguran i pouzdan transport do gotovo svih nastanjenih područja svijeta, otvorile su izvore sirovina i tržišta i stvorile temelj moderne industrije. Govoreći o utjecaju motornog vozila u iнdustrijaliziranim zemljama, teško da će se išta preuveličati. Ono što je u prvim godinama stoljeća bilo tek eksperimentalno vozilo koje je zanimalo tehničke stručnjake, entuzijaste utrka i nekoliko bogatih ljudi, postalo je milionima ljudi životna potreba, kamen temeljac na kome je sagrađen njihov način života. Izum motora sa unutrašnjim sagorijevanjem omogućio je iskorištavanje nove pogonske snage - nafte i njenih derivata. Potreba za naftom uveliko je povećala njenu proizvodnju. Diesel-motor (Dizel) omogućio je konstrukciju automobila i aviona, koji se na početku druge decenije XX stoljeća počinju masovno proizvoditi. Na polju fizike, za koje se činilo da su već vrlo blizu svom savršenstvu, dogodilo se da su u dugim nizovima jedna za drugom iskrsavale nove činjenice i pojavljivali se novi pojmovi koji su prelazili ograde za koje se mislilo da postavljaju granice daljnjem napretku. Otkriveno je da osnovna jedinica materije - atom, za koji se pretpostavljalo da je nedjeljiv, ima svoju strukturu i dijelove.
Joseph John Thomson (Jozef Džon Tomson, 18561940.) konačno je 1897. godine pokazao da su katodne zrake čestice, a pokazao je i to da one moraju biti više od hiljadu puta lakše od najlakšeg atoma. Thomson je u “nedjeljivom atomu” otkrio elektron. Kasnije su njegovi učenici, pod vođstvom Ernesta Rutherforda (Radeford, 1871-1937) pronašli strukturni odnos jednih njegovih dijelova prema drugima. Dokazali su da elektroni u velikom broju putanja kruže oko teške atomske jezgre. Niels Bohr (Nils Bor, 1885-1962.) dodatno je dokazao da skok elektrona iz jedne putanje u drugu uvijek oslobađa jednaku količinu energije; tako je on novu, kvantnu fiziku iskoristio za bolje razumijevanje atomske strukture. Samo jezgro još uvijek kao da je bila nedjeljivo, ali je Antoine Henri Becquerel (Antoan Anri Bekerel, 18521908.) već 1896. godine pokazao da neki atomi mogu promijeniti svoju hemijsku prirodu sasvim spontano i bez poznatih uzroka. On i drugi nakon njega (među njima i Marija Curie), pronašli su radioaktivnost, koja je u osnovi bila raspadanje atoma. Wilhelm Conrad Röntgen (Viljem Konrad Rentgen, 1845-1923.) otkrio je po njemu nazvane rentgenske zrake, za šta je 1901. godine dobio Nobelovu nagradu. Njemački naučnik Albert Einstein (Ajnštajn, 1879-1955.), objavio je 1905. godine Specijalnu teoriju relativiteta a 1916. godine Opću teoriju relativiteta. Te su teorije prouzrokovale revoluciju u fizici i otvorile put novim izumima. U drugoj polovini XIX stoljeća poseban značaj za razvoj čovječanstva imala je eksploatacija električne energije i nafte. Izumom elektro-motora, pronalaskom električne sijalice i gradnjom gradskih centrala, počela je upotreba električne energije za pogon mašina, rasvjetu ulica i domaćinstava. Otkrićem naizmjenične struje Nikole Tesle 1887. godine omogućen je prijenos električne energije na veće udaljenosti, što je potaklo gradnju elektrana. Izumom motora sa unutrašnjim sagorjevanjem (Diesel-motor) počela je primjena nafte i njenih derivata. Koristi se kao pogonsko gorivo u drumskom saobraćaju, brodogradnji i brojnim drugim industrijskim granama.
Ernest Rutherford
Antoine Henri Becquerel
Wilhelm Conrad Röntgen
Albert Einstein
21
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV Rasprava Alberta Einsteina 1905. o specijalnoj teoriji relativnosti dokazala je da sve fizičke veličine nije moguće apsolutno izmjeriti ukoliko su relativne u odnosu na koordinatni sistem. Einstein je 1916. objavio Оpću teoriju relativiteta proširujući je na težište i ubrzano kretanje. količine. Ova teorija imala je ogroman utjecaj na savremene prirodne nauke. Za svoje otkriće Einstein je 1921. dobio Nobelovu nagradu.
Do novih otkrića došlo je i u oblasti medicine. Bakteriolog Robert Koch (Koh, 1843-1910.) otkrio je uzročnike tuberkuloze i kolere. Time je u velikoj mjeri unaprijedio medicinu. Primjena željeza i čelika u izgradnji saobraćajnih sredstava u velikoj mjeri je pojačala promet putnika, robe i sirovina. Izgradnja željeznica dostigla je najveći razvoj u tri posljednje decenije XIX stoljeća. U tom periodu svjesтka željeznička mreža se učetvеrоstručila. Počelo je korištenje automobila i aviona. Historija automobila počela je izumom benzinskog motora. U Njemačkoj je Gottlieb Wilhelm Daimler (Gotlib Vilhelm Dajmler, 1834-1900.) 1885. ugradio benzinski motor na bicikl i tako napravio prvi motocikl. Carl Friedrich Benz (Karl Fridrih Benc, 1844-1929.) je 1886. godine projektovao novi motor koji je ugradio u svoj tricikl i to je, ustvari, bilo prvo vozilo sa benzinskim motorom. Deimlerova istraživanja omogućila su 1891. godine da se sagradi prvi automobil sa benzinskim pogonom.
Problem letenja prvi su riješili braća Orville (18781948) i Wilbur (1867-1912) Wright (Orvil i Vilbur Rajt) u SAD-u, avionom vlastite konstrukcije. U njega su ugradili benzinski motor od 12 konjskih snaga. Orville je 17. decembra 1903. godine izvršio nekoliko uspješnih letova u trajanju između 12 i 59 sekundi.
Braća Wright (gore) i njihov prvi let avionom (dolje)
Replika Daimlerovog motora
Godine 1896. otkriveno je da uran stalno emituje talase koji su prodorniji od rentgenskih zraka, a da gasovi pod njihovim utjecajem postaju elektroprovodljivi. Ovo područje istraživali su Pierre Curie (Pjer Kiri, 1859-1906) i njegova supruga Maria Skłodowska Curie (Marija Sklodovska Kiri, 1867-1934.). Otkrili su da uran emituje takve zrake (gama), ali i izvjesne teške supstancije. Zatim su analizirali uranovu smolu i otkrili da ona sadrži polonij i radij koji emituju veliku količinu gama-zraka. Utvrdili su da uzrok tog emitovanja mora biti ponašanje atoma u materiji i to su ponašanje nazvali radioaktivnost. Dobili su Nobelovu nagradu za fiziku 1903. godine.
Carl Friedrich Benz
22
Replika Benzovog automobila iz 1886. godine
U znatnoj mjeri je napredovala i ratna tehnika. Oružja izgrađena primjenom naučne tehnologije već su na početku XX stoljeća dala prednost industrijskim narodima i dovela ih u nadmoćan položaj. Mašinska puška dala je vojniku strahovito oružje u ruke i povećala razaračku snagu. U sastav ratne mornarice ulazili su oklopni brodovi, a izgradnjom podmornica pojavila se prijetnja brodovima na površini. Poljska artiljerija dostigla je veliki domet i postigla veliku preciznost. Veliki napredak postignut je u mehanizaciji poljoprivrede. Počela je primjena parnih plugova, traktora sa diesel-motorom, parnih vršilica i kombajna.
Nikola Tesla (Smiljan kraj Gospića 10. juli 1856. - New York 1943.), fizičar. Elektrotehniku je studirao u Gracu i Pragu. Godine 1884. odlazi u SAD i već 1887. prijavljuje niz patenata koji su sadržavali konstrukcije električnih strojeva za proizvodnju i prijenos električne energije na daljinu, u obliku višefaznih naizmjeničnih električnih struja, a jednako i asihronih motora. Otkriće da visokofrekventne struje djeluju u prostoru izvan metalnih vodiča vodi ga problemu bežičnog prijenosa električne energije na daljinu. Već 1893. rješava taj problem, a idućih godina konstruiše uređaj za taj prijenos. Godine 1897. uspio je bežičnim putem poslati signale na daljinu od 35 km, a 1899. i na 1000 km. Pokazao je mogućnost bežičnog upravljana uređajima na daljinu, pa tako 1899. upravlja brodom na moru. Vrhovni američki sud je 1947. godine poništio Markonijev patent za bežičnu telegrafiju, s obrazloženjem da je to Tesla pronašao prije njega.
23
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV
Fordov T-model automobila iz 1914. godine
Ubrzano se razvija i željeznički saobraćaj. Sirovine, robe i ljudi se brže prevoze što povezuje svijet. Raniji izumi se sve više usavršavaju (telefon, telegraf, radio...) Tehnička otkrića su u znatnoj mjeri utjecala na usavršavanje proizvodnje. Dotadašnju sitnu sve više zamjenjuje masovna proizvodnja. Američki industrijalac Henry Ford (Henri Ford, 1863-1947.) razvio je masovnu proizvodnju automobila izgradivši u Detroitu tvornicu za njihovu proizvodnju na montažnoj traci.
Razvoj umjetnosti
Henry Matisse, Radost života (1905/6. god.)
Apstraktna umjetnost Kao u muzici i u likovnoj umjetnosti je stari poredak nakon 1910. godine stavljen u pitanje. Slika ruskog slikara Kazimira Severinovicha Malevicha (Maljevič, 18781935.) ne bavi se prikazivanjem realnosti nego odnosa forme i boje. Na slici je njegovo djelo Suprematism No. 58 nastalo tokom I svjetskog rata.
24
Početkom XX stoljeća javljaju se novi pogledi na umjetnost, posebno na slikarstvo, u kojem se očituje pobuna protiv ustaljenih načela. Taj stav poznat je pod imenom secesija. Novi pogledi u umjetnosti suprotstavljaju se dotadašnjem akademizmu, koji umjetnici smatraju konzervativnim i formalističkim, jer se suviše drži tradicionalizma i teoretiziranja. Novi pogledi umjetnika stvaraju apstraktnu umjetnost i odbacuju vizuelnu realnost prirodnih objekata. U likovnoj umjetnosti u prvoj deceniji XX stoljeća je došlo do prekida sa tradicijom. Od 1905. godine ekspresionistički slikari se u Francuskoj udružuju u foviste. Umjetnici ovog pravca su deformisali prikaz likova na svojim djelima pa su ih nazivali “divljim zvijerima” (fran. fauves) po čemu je pravac i dobio ime. Nisu radili povezano i imali su samo jednu zajedničku izložbu. Glavni predstavnik ovog pravca je Henry Matisse (Anri Matis, 1869-1954.). Oko 1910. godine foviste su slijedili kubisti, na čelu sa Pablom Picassom (1881-1973), a u Italiji futuristi sa njihovim kultom mašina i brzine i sa sličnim programom konstruktivisti u Rusiji. U književnosti nije bilo ustaljenih pravaca. Neki pisci su djelovali po dotadašnjim uzorima kao npr. Thomas Mann (Tomas Man, 1875-1936.), Maxim Gorky (Maksim Gorki, 1868-1936.), dok su drugi odbacivali dotadašnje uzore, oblikujući svoja djela novim načinom pripovjedanja. Među njima se ističu James Joyce (Džejms Džojs, 18821941.), Franz Kafka (Franc Kafka, 1883-1924.), Marcel Proust (Marsel Prust, 1871-1922.) itd. Među muzičkim umjetnicima toga doba ističu se Arnold Schönberg
James Joyce
Marcel Proust
Maxim Gorky
Arnold Schönberg
(Šenberg, 1874-1951.), koji se odlikuje novim pristupom u muzici. On stvara atonalne kompozicije, kojima počinje muzička revolucija u XX stoljeću. Rađanju filma prethodili su drugi pronalasci. Prve fotografije nastale su početkom XIX stoljeća. Thomas Alva Edison (1847-1951) napravio je perforiranu filmsku traku na kojoj se moglo snimiti više pojedinačnih fotografija. Nastanak filma vezan je za braću Lumière (Limijer) koji su 28. decembra 1895. u Parizu organizovali prvu filmsku predstavu. Svoj crno-bijeli, nijemi film su nazvali “Izlazak radnika iz tvornice” a trajao je 46 sekundi. Louis i Auguste (Luj i Ogist) Lumière su snimali svakodnevne prizore sa ulice, ispred tvornica, za porodičnim stolom, na željezničkoj stanici... Prva kino-najava za film braće Lumière
Scena iz filma “Izlazak radnika iz tvornice” braće Lumière
Krajem XIX stoljeća razvila se filmska industrija, masovni medij koji je obilježio cijelo XX stoljeće. Kada je prvobitno oduševljenje pojavom filma popustilo, filmska društva, prije svega u New Yorku i Philadelphiji su počela snimati kratke, komercijalne filmove. U Californiji su pronašli idealno mjesto u kojem je sunce sijalo svaki dan, mjesto sa jeftinim zemljištem i radnom snagom - Hollywood. On je brzo rastao, 1910. godine je imao 5 000 stanovnika a deset godina kasnije 35 000. Uskoro je zavladao kino dvoranama, nudeći filmove sa Divljeg zapada.
25
Evropa i svijet (1878-1914)
Historija IV Godine 1896. u Atini su zahvaljujući zalaganju Pierrea de Coubertina (Pjer de Kuberten, 1863-1937.) obnovljene antičke olimpijske igre, radi razvijanja prijateljstva i saradnje među narodima svijeta. Na prvoj olimpijadi u Atini sportisti su se natjecali u atletici, gimnastici, mačevanju, gađanju, plivanju, biciklizmu, dizanju tegova i hrvanju. Na svakim narednim održavanim igrama povećavao se broj sportista i takmičarskih disciplina. Od 1900. godine organizuje se Davis cup (Dejvis kup) međunarodno takmičenje u tenisu, a od 1903. godine organizuje se biciklistička utrka Tour de France (Tur d’Frans). Godine 1904. je osnovana Međunarodna fudbalska federacija (FIFA). Na olimpijskim igrama održanim u Londonu 1908. godine fudbal je uvršten u program igara.
Položaj žena Belle Ēpoque
Moda iz vremena Belle Ēpoque
Prva decenija XX stoljeća, u Francuskoj nazvana “Belle Ēpoque” (“Lijepo doba”), bilo je doba preobražaja. Dok su se bogate žene u Parizu zabavljale novom luksuznom modom ukrašenom perjem i biserima, djevojke radničke i srednje klase su morale mnogo raditi da bi nabavile i najjednostavniju garderobu. Njihov san bila je američka djevojka sa slike, koja je postala simbol glamura epohe i ideal američkih djevojaka. Kraj XIX i početak XX stoljeća obilježili su pokreti žena za ostvarivanje njihovih prava. Britanske sufražetkinje su koristile posebne metode da bi postigle svoje ciljeve. U Norveškoj i Finskoj žene su imale pravo glasa prije Prvog svjetskog rata.
http://www.fashion-era.com/la_belle_epoque_1890-1914_fashion.htm
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Pojava novog naučnog pogleda na svijet i njegov utjecaj na mišljenje i život čovječanstva idu, u kulturi dvadesetog stoljeća, u red najvećih stvaralačkih dostignuća. Od samog početka ovog stoljeća naučnici su zamislili i izrazili nov pogled na prirodu i njene zakone, a taj je pogled prouzrokovao isto tako oštar prekid u mišljenju koje je prije toga vladalo kao što su prirodno naučna istraživanja šesnaestog i sedamnaestog stoljeća oštro prekinula s mišljenjem srednjeg vijeka.
26
Novu naučnu misao mogli bismo prikladno nazvati drugom naučnom revolucijom. Prva naučna revolucija bila je intelektualna revolucija. Tek je kasnije ta naučna misao uvedena u novu životnu praksu, u razvoj industrije koja je modernoj civilizaciji dala njen vanjski izgled. Krajem XIX stoljeća prirodno-naučna metoda nije dovela samo do dubokih promjena u pogledima na svijet; nauka je izgradila novi svijet, dala mu druge korijene i razgranala mu krošnju. I druga naučna revolucija započela je kao intelektualna revolucija. Pogled na prirodu izrastao iz prve naučne revolucije već je, oko 1900. godine gotovo iscrpio svoje uspjehe i počeo se spoticati o svoje prve nedostatke. Tu i tamo su pronađene veoma istančane nove pojave, koje se nisu mogle odgonetnuti pomoću ustaljenog pogleda na prirodu i njenih zakona. Kao rezultat toga, naučnici su polako i uz mnoga kolebanja počeli oblikovati novo shvaćanje prirodnih procesa, te su dali i novu ocjenu same naučne djelatnosti... Na polju fizikalnih nauka, za koje se činilo da su već vrlo blizu svome savršenstvu, dogodilo se da su u dugim nizovima jedna za drugom iskrsavale nove činjenice i pojavljivali se novi pojmovi koji su prelazili ograde za koje se mislilo da postavljaju granice daljnjem napretku. Našlo se da osnovna jedinica materije, atom, za koji se pretpostavljalo da je nedjeljiv, ima svoju strukturu i dijelove... Historija čovječanstva. Kulturni i naučni razvoj. Dvadeseto stoljeće. Razvoj i primjena znanstvene spoznaje, Svezak šesti, knjiga prva, Zagreb 1969.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA imunologija - grana mikrobiologije koja proučava mogućnost prirodne odbrane od mikroba (zaraze) kinematograf - naziv prvog aparata za filmsko snimanje braće Lumière; danas označava prostoriju u kojoj se prikazuje film, obično se naziva kino ili bioskop kombajn - poljoprivredna mašina koji obavlja više poslova, žanje, vrši i razvrstava plodove
PITANJA I ZADACI U kojim naučnim granama je početkom XX stoljeća došlo do velikog napretka? Koji su pronalasci imali značaj za razvoj čovječanstva? Ko su njihovi izumitelji? Opišite njihov razvoj. Kako je tekao razvoj sporta nakon obnove olimpijskih igara? Saznajte: Šta je Nobelova nagrada i za koje oblasti se ona dodjeljuje? Do kakvih je promjena u svakodnevnom životu dovela primjena novih izuma?
27
Južnoslavenske zemlje
(1878-1914)
1878. Berlinski kongres, u Crnoj Gori uvedeno obavezno i besplatno osnovno obrazovanje 1881. Tajna konvencija između Srbije i Austro-Ugarske 22. 2. 1882. Srbija postaje kraljevina 1883. Khuen Héderváry, novi hrvatski ban, uspostavlja apsolutistički režim, Timočka buna u Srbiji 1889. Kralj Milan abdicirao u korist sina Aleksandra 1903. Napredna hrvatska i srpska omladina ruši režim Khuena Hédervárya, u Srbiji ubijeni kralj Aleksandar i kraljica Draga Mašin, Ilindenski ustanak u Makedoniji 1905. Crnogorski knez Nikola Petrović donio Ustav 1906. Riječka i Zadarska rezolucija - zahtijeva se ujedinjenje Hrvatske i Dalmacije te ravnopravnost srpskog naroda, Carinski rat 1907/8. Bombaška afera u Crnoj Gori 1910. Crna Gora postaje kraljevina 1912. Novi hrvatski ban, Cuvaj, ukida Sabor i zavodi policijski režim, 8. oktobra počinje Prvi balkanski rat 1913. 29/30. juni počinje Drugi balkanski rat, mir u Bukureštu
Južnoslavenske zemlje (1878-1914)
Historija IV
Južnoslavenske zemlje u okviru Austro-Ugarske monarhije (1878-1914) Kako su se razvijale pojedine južnoslavenske zemlje do 1878. godine?
Hrvatska Na pregovorima bečke vlade i ugarskog sabora 1867. godine formirana je Austro-Ugarska monarhija. Austrija i Ugarska imaju zasebne institucije, a zajednički su im vladar, vojska, vanjski poslovi i finansije. Dvije vladajuće nacije u Monarhiji jesu austrijska i ugarska i svaka samostalno uređuje odnose sa drugim narodima u okviru svoje države. Tako je Hrvatsko-ugarskom nagodbom 1868. regulisan položaj Hrvatske u Ugarskoj. Ugarska vlada, shodno Hrvatsko-ugarskoj nagodbi, koristi svoj položaj za privrednom prevlasti u hrvatskim zemljama. Novčani kapital je njemačkog i ugarskog porijekla, a domaći kapital je slab da bi osvojio tržište. Industrijalizacija je zahvatila samo Ugarsku. Khuen Héderváry Zbog natpisa na mađarskom jeziku (protivno Hrvatskougarskoj nagodbi), na zgradi Finansijske uprave, javljaju se protesti na šta ugarska vlada odgovara zatvaranjem Sabora, ukidanjem Ustava i dolaskom Khuena Héderváryja (Kuen Hedervari, 1849-1918.) za novog hrvatskog bana. Nasilnim mjerama mađarizacije Héderváry će upravljati narednih dvadeset godina od 1883. do 1903. godine. Zaveden je apsolutistički režim - sloboda štampa je svedena na minimum, pravo glasa dobilo je svega 2% stanovništva, glasanje je javno, a izbori su praćeni nasiljem. Stranački život obilježen je oslanjanjem na Beč i Budimpeštu, kao i hrvatsko-srpskim sukobima. Napredna omladina, pokret u kojem su učestvovali i hrvatski i srpski omladinci, uglavnom studenti, otvoreno je iskazivala svoj revolt protiv takvog režima i insistirala na hrvatskosrpskoj saradnji, građanskim slobodama i rješavanju važne socijalne problematike. Nosilac ovih naprednih ideja, njihov potpiritelj i pobornik ideje o austroslavenstvu, koja je isticala težnju ka sveslavenskoj bliskosti, bio je profesor Tomáš Garrigue Masaryk (Tomaž Masarik, 1850-1937.). U pokretu Napredna omladina djelovao je i Stjepan Radić (1871-1928) kasnije osnivač Hrvatske pučke seljačke Tomáš Garrigue Masaryk stranke, koja će se pokazati najagilnijom snagom u borbi za hrvatski nacionalni interes.
30
Stranka prava i Nezavisna narodna stranka, s druge strane, nisu se znale snaći u okolnostima koje je nametao novi režim. Isticali su zahtjeve za ujedinjenjem hrvatskih zemalja, ali konkretizacija takvih ciljeva je izostajala pri svakoj ozbiljnijoj prepreci. Novi opozicijski pokret Napredne omladine i pored teških političkih prilika predstavlja jaku snagu koja ističe svoje zahtjeve za demokratskim slobodama i finansijskom samostalnosti Hrvatske. Vlada Khuena Héderváryja znalački je onemogućavala akumulaciju domaćeg kapitala čime je, prema nalozima Beča, ostvarivana privredna dominacija Ugarske. Hrvatska je bila potčinjena potrebama ugarske privrede - industrije, bankarstva i trgovine. To se očitovalo kroz sprečavanje građenja željeznica, a tarife na pojedinim linijama zavisile su od toga da li je prijevoz robe u interesu Ugarske ili nije. Khuen Héderváry je vladao podupirući nacionalne tenzije između Hrvata i Srba. Narodni pokret, koji je zatalasao cijelu Hrvatsku, od inteligencije, građanstva do seljaštva, srušio je Héderváryjev režim 1903. godine. Na tradicijama omladinskog pokreta braća Antun i Stjepan Radić su 1904. godine osnovali Hrvatsku pučku seljačku stranku. To je stranka koja se borila za opće pravo glasa, ujedinjenje hrvatskih zemalja kao i uključivanje seljaka u politički život zemlje. I nakon sloma Héderváryjevog nedemokratskog režima osjeća se snažan utjecaj austrijske i mađarske politike kojom se guši politički razvoj u Hrvatskoj i Dalmaciji. Zbog toga dolazi do jačeg zbližavanja hrvatskih i srpskih građanskih grupa. Predstavnici hrvatskih građanskih stranaka iz Hrvatske i Dalmacije sastali su se 3. oktobra 1905. u Rijeci i donijeli tzv. Riječku rezoluciju koja je tražila potpunu državnu samostalnost. Političke stranke Srba iz Hrvatske i Dalmacije su 17. oktobra 1905. usvojiti Zadarsku rezoluciju koja se, gotovo, podudara sa Riječkom. Zadarska rezolucija zahtijeva ujedinjenje Hrvatske sa Dalmacijom, ali uz uvjet “da se sa strane Hrvata obavezno prizna ravnopravnost srpskog naroda s narodom hrvatskim”. Obje rezolucije isticale su važnost uspostavljanja potpunih građanskih sloboda kao i politički, privredni i kulturni razvitak ujedinjenih hrvatskih zemalja. Frano Supilo Riječka i Zadarska rezolucija bile su osnova za formiranje Hrvatsko-srpske koalicije koja je osnovana u decembru 1905. godine. Koaliciju su sačinjavale Hrvatska stranka prava, Napredna stranka, Srpska samostalna stranka, Srpska radikalna stranka i Socijaldemokratska stranka Hrvatske i Slavonije (do aprila 1906. godine). Inicijator i glavni stub Koalicije bio je istaknuti hrvatski političar publicista Frano Supilo, koji je u politički život ušao kao pristalica Hrvatske stranke prava. Na izborima 1906. Koalicija je dobila većinu glasova. Do nove političke krize u Hrvatskoj došlo je nakon imenovanja novog hrvatskog bana - Slavka Cuvaja (18511930) 1912. godine, koji je nastavio provoditi politiku
31
Južnoslavenske zemlje (1878-1914)
Historija IV svoga prethodnika i tadašnjeg ugarskog ministra predsjednika, Khuena Héderváryja. Odmah je rapustio Hrvatski sabor, zaveo najstrožiju cenzuru i počeo gušiti politički život. U nacionalno-revolucionarnoj omladini Cuvajev režim, kao surogat Héderváryjevih antidemokratskih tendencija, imao je oštrog protivnika. Sve do 1914. prilike u Hrvatskoj bile su u znaku progona naprednih političara i jačanju centralizma. Zagrebačka katedrala krajem XIX stoljeća
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Kakvo je stanje bilo u Hrvatskoj u doba vladavine bana Khuena Héderváryja svjedoči ovaj odlomak iz brošure hrvatskog političara Frana Potočnjaka o tome kako se prosti lopov drži na banskoj stolici: “Hrvatska je zemlja bezakonja i demoralizacije. U njoj ne postoji zakon ni za koga ni ni za što u svem i svačem vlada i odlučuje jedino volja i zahljev šefa vlade, bana Dragutina grofa Kuena Hedervarija, po čijoj komandi sudovi sude i odlučuju, upravne oblasti gnjave i dave pučanstvo. Sabor na sva bezakonja i lopovluke sudova šuti okrutnošću odobrava, stvara zakone ubitačne i štetne po zemlju, podlo se i kukavički klanjajući i povinujući svojemu priznanomu i proglašenom vođi ‘preuzvišenoj prostoj varalici’ - banu. Priznati valja istinu, bezakonje ozgora ne poznaje granica, samovolja ne nailazi ni na kakve prepreke jer Sabor sve odobrava, do kralja ne ima nikomu puta, a dospije li što do njega, tada mu se stvar krivo prikaže ili se prosto zabašuri. Štampe ne ima nikakve i ne van one i onakve kakvu dopušta, trpi i propušta ‘preuzvišena prosta varalica’ ban hrvatski...” Igor Karaman, Historijska Čitanka za III razred gimnazije, Zagreb 1964.
32
Slovenija Austrougarskom nagodbom iz 1867. godine slovenske pokrajine su pripale Austriji. Tretirane su kao zemlje koje putem germanizacije treba pretvoriti u dio njemačke nacionalne teritorije. Zato je sav politički, privredni, društveni i kulturni život slovenskih pokrajina bio pod utjecajem austrijskih političkih vrhova. To je dovelo i do velikog ulaganja kapitala, prvenstveno njemačkog, francuskog a onda i italijanskog. Ipak, svoj put pronalazio je i domaći kapital koji je podržan osnivanjem štedionica i zavođenjem osiguranja, u čemu su veliku ulogu imali klerikalni krugovi. Početkom XX stoljeća osnovana je najstarija slovenska banka - Ljubljanska kreditna banka - čiji se kapital do Prvog svjetskog rata popeo na oko 10 miliona kruna. Slovenija je doživjela i industrijski napredak tako da je do 1914. godišnje proizvodila 1,5 miliona tona uglja, 15 000 tona olova i preko 800 tona žive. To pokazuje koliko su manufaktura i zanatska proizvodnja bile nadmašene. Značajan ekonomski razvitak zemlje doveo je do potpune diferencijacije klasa i izazvao duboke društvene nesporazume koji su se posebno ogledali kroz politički život. Građanstvo je zbog blagonaklonih odnosa prema Beču, gubilo oslonac u narodu, ulazilo je u sukob sa proleterima, industrijskim radnicima ali i seljaštvom, koje je usljed dugova propadalo. Katolička crkva i svećenici su otvoreno podržavali austrijsku vladavinu i postavljali ograničene nacionalne zahtjeve. Ujedinjenjem svih katoličkih stranaka formirana je Slovenska ljudska stranka na čelu sa Antonom Korošecom. Liberali su 1894. osnovali Narodnu naprednu stranku, na čijem je čelu bio književnik Ivan Tavčar, a još jedan istaknut član bio je Ivan Hribar. Dvije godine kasnije (1896.) osnovana je i Jugoslavenska socijaldemokratska stranka. Osnivanjem stranaka Slovenci ulaze u novu fazu borbe za svoja nacionalna prava. Ozbiljnim interaktivnim djelovanjem svih stranaka, Slovenci krajem XIX stoljeća dobijaju pravo da koriste slovenski jezik u školama, sudstvu
Anton Korošec
Ivan Tavčar
Ivan Hribar
33
Južnoslavenske zemlje (1878-1914)
Historija IV i dijelom u upravi. Matica slovenska, koja je osnovana u Ljubljani 1864. godine odigrat će važnu ulogu u razvoju prosvjete, književnosti i uopće kulture. Uporedo sa jačanjem nacionalne borbe teklo je i nastojanje da se dobije jednakost prava glasa u čemu je posebnu ulogu imala Jugoslavenska socijaldemokratska stranka. Ti su pritisci urodili plodom, pa je 1907. godine donesen novi izborni zakon po kojem su pravo glasa imali svi muškarci stariji od 24 godine. Slovenci su već na prvim sljedećim izborima dobili 24 poslanika, uglavnom iz reda klerikalaca. Slovenske političke struje nisu bile jednoglasne u svemu kad je u pitanju programska orijentacija. Ni liberalni ni klerikalni tabor nisu iznutra bili homogeni. Klerikalna stranka se zalagala, identično kao Stranka Ivan Cankar prava u Hrvatskoj, da Slovenci i Hrvati dobiju posebno mjesto u okvirima Austro-Ugarske monarhije, čineći tako treću državnu zajednicu. Liberalna stranka imala je šire južnoslavenske koncepcije naglašavajući jezičku, kulturnu i privrednu bitnost južnoslovenskih naroda. Pred Prvi svjetski rat, slovenska inteligencija bila je okupljena oko časopisa “Preporod” i činila je jezgro nacionalno-revolucionarnog pokreta “Preporodaca”, izraslog iz liberalnog tabora. Oni se nisu u potpunosti slagali sa političkom koncepcijom liberala jer su smatrali da Južni Slaveni trebaju formirati svoju nezavisnu i slobodnu državu, što pretpostavlja rušenje Austro-Ugarske. “Preporoci” su bili pod intenzivnim utjecajem književnika Ivana Cankara (1876-1918) koji je 1907. godine na izborima važio za jednog od najvećih oponenata klerikalizmu i austroslavenstvu. Ideju o svejužnoslavenskom ujedinjenju u jednu slobodnu federativnu republiku čak ni socijaldemokratija nije prihvatila. Ipak, na ovaj način su se Slovenci pridružili općejužnoslavenskom omladinskom pokretu koji je bio usmjeren ka stvaranju zajedničke države Južnih Slavena.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA konvencija - dogovor, sporazum, međunarodni ugovor klerikalizam - politički pokret koji na prvo mjesto stavlja crkveno učenje radikalizam - politički pokret koji traži temeljite promjene liberalizam - slobodoumnost, slobodnomisleći
34
PITANJA I ZADACI Šta je toliko revolucionarno u 1878. godini? Zbog čega je Berlinski kongres prijelomnica za novo i drugačije shvatanje vlastitog nacionalnog bića? Za šta se zalagala klerikalna, a za šta liberalna struja u Sloveniji? Čime je rezultirao Héderváryjev apsolutizam? Zbog čega se Slovenija smatrala atraktivnom za ulaganje stranog kapitala?
Srbija, Crna Gora i Makedonija (1878-1914) Srbija Srbiji je Berlinskim kongresom 1878. godine priznata nezavisnost, ali je istovremeno u{la u interesno podru~je Austro-Ugarske monarhije. Tajnom konvencijom 1881. godine knez Milan Obrenovi} se obavezao da ne}e voditi nikakve propagandne aktivnosti u Bosni i Hercegovini i da ne}e zakqu~ivati politi~ke ugovore bez znawa austrougarskih vlasti. Zauzvrat je Srbiji obe}ana pomo} u {irewu prema jugu, te je knezu i wegovim nasqednicima zagarantovana vlast. AustroUgarska je na razli~ite na~ine, posebno politi~ki i privredno, `eqela Srbiju ~vr{}e vezati za svoju zemqu. Nekoliko mjeseci nakon dono{ewa “Tajne konvencije”, 22. februara 1882. Srbija je progla{ena kraqevinom. Nikola Pa{i} Politi~ki `ivot u zemqi bio je razu|en i nerazvijen. Napredna i Liberalna stranka imale su sli~ne programe, uzak krug politi~ara podr`avao je wihove stavove koji su uglavnom usagla{eni sa aktuelnom politikom kraqa. Tek }e se osnivawem Radikalne stranke 1881. unijeti vi{e dinamike i promjena u politi~ki `ivot Srbije na prijelazu stoqe}a. Vo|a stranke bio je Nikola Pa{i} (1845-1926) koji je otvoreno istupao protiv austrofilstva Milana Obrenovi}a. Ova stranka zalagala se za parlamentarno ure|ewe zemqe, op}e pravo glasa, napadali su birokratski re`im u Srbiji i bili su veliki protivnici saradwe sa AustroUgarskom. Nezadovoqstvo vladavinom kraqa Milana, koji je iskqu~io radikale iz vlasti, mada su 1883. pobijedili na izborima, eskaliralo je op}om pobunom naroda. U oktobru 1883. godine dolazi do Timo~ke bune u kojoj je nasilno oduzimano oru`je od naroda. Nekoliko vo|a Radikalne stranke biva uhap{eno i osu|eno na smrt, mnoge
35
Južnoslavenske zemlje (1878-1914)
Historija IV su pristalice tako|er smaknute, veliki broj je zatvoren i osu|en na dugogodi{wu robiju, dok su neki, me|u kojima je bio i sam Pa{i}, uspjeli emigrirati. Da bi oja~ao svoj ugled, kraq Milan 1885. godine objavquje rat Bugarskoj nakon {to je ova pripojila Isto~nu Rumeliju. Srbijanska vojska je pora`ena {to dodatno pogor{ava stawe u zemqi. Nezadovoqstvo vladom kraqa u narodu je vladaju}u Naprednu stranku u~inilo nepopularnom. Kraq Milan je odlu~io abdicirati i prije tog ~ina je uspostavio novu politi~ku garnituru u vlasti sastavqenu od radikala i vr{io amnestiju uhap{enika nakon Timo~ke bune. To sve je ~inio s jasnim ciqem da osigura prijesto svojim nasqednicima. Srbija je novi Ustav dobila 1888. godine ~ime su ste~eni uvjeti za parlamentarni re`im po kojem su Narodna skup{tina i vladar postali ravnopravni. Kraq Milan nije htio vladati uz ovakav ustav pa je abdicirao 1889. godine u korist maloqetnog sina Aleksandra. Novi kraq je uskoro do{ao u sukob s radikalima, uveo li~ni re`im vladavine i ostao vezan za Austro-Ugarsku monarhiju. Li~na vlada kraqa Aleksandra Obrenovi}a otpo~ela je vladavinu klasi~nim dr`avnim udarom. Kraq Milan se vratio u Srbiju i bio postavqen za komandanta vojske, mije{aju}i se u politi~ke poslove “tako da je izgledalo da je on pravi kraq, a ne wegov sin”. Iz Srbije ga nije mogao udaqiti neuspje{ni atentat, ali jeste `enidba sina Aleksandra za udovicu i dvorsku Kraq Aleksandar i kraqica gospo|u Dragu Ma{in. Vlada je odmah dala ostavku, a Draga Ma{in po~ela se kovati oficirska zavjera o svrgavawu kraqa Aleksandra s prijestoqa. Svi slojevi stanovni{tva bili su nezadovoqni kraqevim apsolutizmom. U martu 1903. izbile su velike demonstracije u Beogradu na kojima je u~estvovalo 5000 studenata i radnika. Organizovali su ih ~elnici radni~kog pokreta - Dimitrije Tucovi} i Tri{a Keclerovi}. Kraq Aleksandar je u krvi ugu{io demonstracije, izvr{io ponovni dr`avni udar i obustavio va`nost Ustava iz 1901. na nekoliko sati kako bi mogao promijeniti izborni zakon. Izbori, koji su obavqeni po novom zakonu, ve}inski su poklonili povjerewe “kraqevoj partiji”. U no}i 28/29. maja 1903. godine, poslije zavjere skovane u beogradskom garnizonu, oficiri i vojska su upali u dvor i ubili kraqa Aleksandra i kraqicu Dragu. Narodna skup{tina je 2. juna 1903. za kraqa Srbije izabrala kneza Petra Kara|or|evi}a. Smjenom dinastije uveden je parlamentarizam, gra|anska demokracija i politi~ke slobode. Srbija je sa dolaskom novog kraqa postala ustavna i parlamentarna monarhija u kojoj su radikali do 1914. imali premo} u upravno-zakonodavnim strukturama vlasti. U vawskoj politici Srbija se sve vi{e okre}e ka Rusiji i radi na zbli`avawu balkanskih dr`ava koje se najvi{e manifestuje u sferi ju`noslavenskog oslobo|ewa. U qeto 1905. godine Srbija i Bugarska sklapaju trgova~ki ugovor na {ta Austro-
36
Ugarska odgovara ekonomskom blokadom - zatvarawem svoje granice za srbijansku robu. Tako je po~eo Carinski rat (1906.). Da bi izbjegla privredni slom, Srbija je zatra`ila pomo} zapadnih zemaqa. Francuske i engleske banke daju joj velike kredite kako bi je spasili od izolacije i trgova~kog deficita. U izvoznoj trgovini Srbije poseban zna~aj dobija luka Solun. Na ove na~ine Srbija je prebrodila blokadu koja je trajala do 1910. godine kada je zakqu~en ugovor izme|u Srbije i Austro-Ugarske kojim se Srbija oslobodila ekonomske zavisnosti. Me|utim, Aneksiona kriza, koja je nastala nakon {to je 7. oktobra 1908. Austro-Ugarska proglasila aneksiju Bosne i Hercegovine, dodatno je zao{trila odnose Srbije sa ovom velikom evropskom silom.
Crna Gora I Crnoj Gori je, kao i Srbiji, na Berlinskom kongresu priznata nezavisnost ali je wena dr`avna teritorija udvostru~ena. Izlazak Crne Gore na more i na vode Skadarskog jezera bio je od najve}eg zna~aja za ovu malu i nerazvijenu zemqu koja je svoj opstanak mogla temeqiti jedino na trgova~kom potencijalu. To je omogu}ilo wen br`i ekonomski i dru{tveni razvoj. Za razvoj industrije i putne mre`e bio je potreban kapital koji Crna Gora nije imala. Zahvaquju}i interesima italijanskog, britanskog i austrijskog kapitala u Crnoj Gori su krajem 19. stoqe}a osnovana akcionarska dru{tva, a 1901. godine i prva banka. Trgova~ki odnosi su kreirani na izvozu sto~arskih proizvoda i drveta, te uvozu strane industrijske robe, {to je rezultiralo otvarawem mnogobrojnih trgova~kih radwi u gradovima. Takvi odnosi doveli su do pove}awa broja gradskog stanovni{tva i ja~awa gra|anskog sloja. Osnovne {kole otvarane su u svim ve}im i mawim mjestima, a od 1878. godine osnovno obrazovawe bilo je obavezno i besplatno. Takvom odlukom do{lo je do ja~awa demokratizacije sistema i sistema vlasti. Knez Nikola Petrovi} je vladao apsolutisti~ki, ali nakon pritisaka napredne inteligencije i modernog gra|anstva, prisiqen je da napravi neke ustupke. Uveo
knez/kraq Nikola Petrovi}
www.rastko.org.yu/rastko_cg/index.html www.rastko.org.yu/rastko_cg/povijest/ nikola_aleksandru.html
37
Južnoslavenske zemlje (1878-1914)
Historija IV je Ustav i osnovne gra|anske slobode, kao i kvalitetne zakonodavne promjene na osnovu kojih je formiran Zakon 1898. godine. Na cetiwskoj skup{tini 1879. godine ukinut je Senat, a zamjewuje ga Dr`avni savjet kao najvi{e zakonodavno tijelo. Osnovan je Veliki sud kao vrhovna sudska ustanova. Sudska vlast potpuno je odvojena od upravne. Knez i nadaqe vlada apsolutisti~ki, a podjela vlasti samo je formalna. U zemqi ja~a opozicija i knez je prisiqen da tek 1905. proglasi prvi Ustav - oktroisani Ustav, kojeg je Skup{tina prihvatila kao takvog, a koji knezu daje posebna ovla{tewa. Dono{ewe Ustava, te zavo|ewe parlamentarnog sistema, otvorili su opciju slobodnijeg politi~kog `ivota. Javqaju se dvije politi~ke grupe: Prava narodna stranka (prava{i), koji podr`avaju kneza i Narodna stranka (kluba{i), koji su protiv kne`eve samovoqe, a za politi~ke promjene u zemqi. Kne`eva nepopularnost je bila sve izra`enija i vrhunac krize je predstavqala tzv. Bomba{ka afera (1907-1908). Uhap{en je veliki broj kluba{a pod optu`bom da su spremali zavjeru protiv sistema i atentat na kneza. Ovaj montirani sudski proces je izazivao proteste i u Crnoj Gori i u Srbiji, koja je optu`ena kao organizator zavjere. ^ak su jedno vrijeme bili prekinuti diplomatski odnosi izme|u dviju zemaqa koji su opet uspostavqeni u vrijeme Aneksione krize. Da bi popravio svoj ugled, kako u zemqi, tako i u inostranstvu, knez je 1910. godine Crnu Goru proglasio za kraqevinu. Na pedesetogodi{wicu vladawa, odlukom Narodne skup{tine, knez Nikola je postao kraq.
Makedonija
Goce Del~ev
Ustav VMRO-a
38
Nakon Berlinskog kongresa Srbija, Crna Gora, Bugarska i Gr~ka pristupaju pitawu oslobo|ewa Makedonije od osmanske vlasti kao pitawu svoje nacionalne politike. [irewem Srbije i stvarawem Bugarske kne`evine, Makedonija je postala periferna provincija Osmanskog carstva. Vlade Srbije, Bugarske i Gr~ke otvaraju {kole i crkve {irom Makedonije ne bi li se tako izborili za wenu teritoriju. Bugarska je uspjela ostvariti najve}i utjecaj jer je poboq{ala svoj geopoliti~ki polo`aj prisajediwavawem Isto~ne Rumelije i slomom srbijanske ratne intervencije 1885. godine. Bugari su smatrali da Makedonija, kao i Isto~na Rumelija, treba dobiti autonomiju, {to se podudaralo i sa zahtjevima Makedonaca. S druge strane, Gr~ka je svoj presti` ostvarivala iskqu~ivo preko crkve, tj. Carigradske patrijar{ije, dok je Srbija primjewivala taktiku otvarawa svjetovnih {kola i slawa u~iteqa, uxbenika i novca. Da bi bila ravnopravna u borbi sa Bugarima i Grcima, i Srbija je poku{ala pro{iriti ingerencije svoje crkve u Makedoniji. Od 1880. godine javqaju se poku{aji osnivawa revolucionarnih organizacija pomo}u kojih bi se
Makedonija oslobodila osmanske vlasti. U Solunu je 1893. godine osnovana Vnatre{nata (Unutra{wa) makedonska revolucionarna organizacija - VMRO ~ija je glavna parola bila “Makedonija Makedoncima”. Ovu tajnu organizaciju vodili su Goce Del~ev i \or|e Petrov, istaknute li~nosti makedonskog otpora osmanskoj vlasti. Del~ev je smatrao da se Makedonija mo`e sama osloboditi ustankom. VMRO je imao svoj Statut i Centralni komitet, naoru`ane ~ete, sudove, listove i finansijere. Sjedi{te organizacije bilo je u Solunu. Zbog rasta utjecaja VMRO-a, Bugari u Sofiji formirali su sli~nu organizaciju “Vrhovista” - kojom rukovodi Vrhoven (Vrhovni) komitet. Wihov ciq je bio podrediti makedonsko osloba|awe bugarskim interesima. Sebi su dali u zadatak da razbiju VMRO, {to su ~inili na razli~ite na~ine i ~esto su stupali i u otvoren sukob. VMRO je odlu~io podi}i ustanak {to se i desilo 2. augusta 1903. na praznik Ilinden. Ilindenski ustanak je bio dobro organizovan, masovan i uspje{no vo|en. Po~eo je u bitoqskom okrugu, ali je zahvatio i ostale krajeve Makedonije. Do sredine mjeseca oslobo|en je grad Kru{evo te je progla{ena Kru{evska republika pod vodstvom Nikole Kareva. Dru{tveno-politi~ke prilike se stalno mijewaju jer Srbija, Bugarska i Gr~ka ubacuju svoje vojne trupe u Makedoniju i dovode do velikih konfuzija. Do{lo je i do obra~una sa makedonskim stanovni{tvom. Uskoro je osmanska vojska intervenisala i ugu{ila ustanak, a VMRO se raspao na nekoliko nejakih frakcija. U vrijeme Mladoturske revolucije 1908. godine Makedonci su se ponadali boqem polo`aju unutar Osmanskog carstva jer je lijevo krilo VMRO-a pru`ilo pomo} revolucionarima. Usto su pozvali i Makedonce da podr`e promjene, ali im nova vlast ne}e iza}i u susret i ispuniti wihova o~ekivawa.
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA abdicirati - odstupiti s vlasti, odricawe sindikat - strukovni savez koji staje u za{titu radnika rezolucija - odluka, zakqu~ak cenzura - procjena, pregled i izbacivawe spornog materijala iz teksta deficit - mawak, gubitak oktroisani ustav - ustav koji je vladar nametnuo bez saradwe parlamenta
PITAWA I ZADACI [ta je zajedni~ko kod svih ju`noslavenskih naroda kad je u pitawu borba za oslobo|ewe od stranih utjecaja? Kako tuma~iti nejedinstvena politi~ka stajali{ta raznih politi~kih stranaka? Kakva je su{tinska razlika u slovena~kom i hrvatskom poimawu “sveju`noslavenstva“ od srpskog i crnogorskog? U ~emu se sastoji veliki ekonomski debalans izme|u Hrvatske i Srbije i Crne Gore? Utvrdite ~iweni~no stawe u smislu granica na ju`noslavenskim prostorima koriste}i karte iz 1878. godine i uporedite je sa onim pred Prvi svjetski rat.
39
BiH za vrijeme austrougarske
uprave (1878-1914)
1878. Okupacija Bosne i Hercegovine 1879. Zakon o uključenju Bosne i Hercegovine u jedinstveno carinsko područje u Monarhiji 1880. Bosanski zakon 1881. Uvođenje vojne obaveze 1882. Ustanak u Hercegovini, Benjamin Kállay 1894. Uveden javni telefonski saobraćaj 1888. Otvoren Zemaljski muzej u Sarajevu 1899-1909. Borba Srba i Muslimana za vjersko-prosvjetnu, odnosno vakufskomearifsku autonomiju 1902. Osnovani “La benevolencija” i “Prosvjeta” 1903. Osnovan “Gajret” 1904. Osnovan “Napredak”, osnovan Institut za istraživanje Balkana 1908. Aneksija Bosne i Hercegovine 1910. Zemaljski ustav i Sabor
Historija IV
Pokret otpora okupaciji BiH 1878. godine Od proljeća 1878. u Bosnu su počele pristizati vijesti o mogućnosti da Porta pokrajine preda Austro-Ugarskoj. Vijest o okupaciji stigla je prije završetka Berlinskog kongresa, izazivajući prve velike nemire u Sarajevu i drugim gradovima Bosanskog vilajeta. U Sarajevu je već 5. jula formiran Narodni odbor koji je počeo pripreme za oružani otpor austrougarskoj vojsci. Odbor je 7. jula iznudio ostavku vojnog komandanta Bosne Veli-paše, stavljajući do znanja da će se, uprkos neslaganju Porte, organizirati otpor austrougarskim trupama. Nakon što je Narodni odbor 27. jula protjerao valiju i preostale organe osmanske uprave, formirana je Narodna vlada, koja je preuzela organiziranje otpora okupaciji. Kada je Porta počela savjetovati da se okupacija prihvati bez otpora, Narodna vlada joj je osporila da bez učešća naroda donosi odluku o sudbini Bosne. Svi sposobni muslimani od 17. do 70. godina morali su stupiti u vojsku, a upućen je apel i kršćanskom stanovništvu. Raspisana je kontribucija u novcu i rekvizicija drugih potreba za vojsku. Za glavnog komandanta imenovan je Smail-beg Selam Taslidžak. Nije postojao organizirani plan odbrane pa je vlada samo pozvala dobrovoljce da se upute prema neprijatelju. Krajem jula 1878. ministar vanjskih poslova Monarhije, grof Gyula Andrássy odlučio se za ulazak trupa u Bosnu i Hercegovinu. Nastojao je da izbjegne otpor okupaciji, obećavajući ustupke sultanu, jednom dijelu gornjeg sloja i šireći propagandu među narodom. Ne očekujući jači otpor, smatrao je da će okupacija biti “...paradni marš, za koji će biti dovoljne dvije čete i orkestar”. Glavni komandant okupacionih snaga bio je baron Josip Filipović. Njegov plan sastojao se u tome da sa svojim trupama prodre glavnim komunikacijama u unutrašnjost zemlje i zauzme važnije gradove, prije svega Sarajevo, Tuzlu, Banju Luku i Mostar. Stoga su na granici sa Bosnom i Hercegovinom grupisane snage u šest gradova, od kojih su vodile komunikacije prema središtu zemlje. Gyula Andrássy Glavna kolona prešla je Savu 29. jula ujutro i krenula od Bosanskog Broda putem Derventa-Doboj-Sarajevo. Desna kolona se kretala pravcima Gradiška-Banja Luka, Kostajnica-Novi-PrijedorBanja Luka, te pravcem Jajce-Travnik. Baron Stjepan Jovanović izvršio je prodor od Imotskog i Vrgorca prema Ljubuškom i Mostaru, a ne kako je Filipović planirao dolinom Neretve iz pravca Metkovića. Pri prelasku Une i Save, nijedna kolona nije naišla na ozbiljniji otpor. Tek 3. augusta dio glavne kolone naišao je na otpor kod Maglaja, kada je iz zasjede uništen njen izviđački eskadron. Nakon što je odbacila branioce ka Žepču, austrougarska vojska je zauzela Maglaj.
42
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914) Komandant 7. divizije feldmaršal Würtenberg usmjerio je 2. augusta glavninu snaga prema Varcar-Vakufu i Jajcu. U borbama 5. augusta oko 1000 branilaca onesposobilo je 44 austrougarska vojnika, dok su sami imali oko stotinu mrtvih. Nakon što su slomile otpor kod Ljubuškog i Čitluka, austrougarske jedinice su stigle u Mostar, odakle su se branioci povukli prema Stocu i Nevesinju. Ne čekajući dolazak pojačanja, general Filipović je glavninu snaga korpusa usmjerio ka Žepču, koje je zauzeto nakon jednodnevne bitke (7. augusta). Istog dana vođene su borbe kod Jajca. Uvečer su dobrovoljci, zbog opasnosti da budu okruženi, napustili položaje i povukli se prema Travniku, pretrpjevši gubitke od 620 mrtvih, ranjenih Okupacija Bosne i Hercegovine i zarobljenih vojnika i izgubivši 5 topova. Nakon toga, austrougarske trupe su bez borbi ušle u Vitez i Travnik. Poslije spajanja prethodnice glavne kolone sa 7. divizijom, združena austrougarska vojska je 14. augusta nastavila prodor prema Sarajevu u dvije kolone. Radi odbrane grada otpor su pružili ugledni građani i oko 5000 dobrovoljaca, među kojima je bilo i više djevojaka i žena. Napad austrougarskih trupa na Sarajevo izvršen je 19. augusta ujutro. General Filipović je znatan dio svojih snaga rasporedio na brda oko Sarajeva, a glavninu je uputio od Ilidže prema središtu grada. Bitka za Sarajevo trajala je oko šest sati. Bočne trupe brzo su Josip Filipović
43
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914)
Historija IV
Ulične borbe u Sarajevu 1878.
Prema zvaničnim podacima austrougarskog Generalštaba, u bici za Sarajevo austrougarske trupe imale su 370 mrtvih i ranjenih. Tačan broj gubitaka Sarajlija se ne zna, ali se računa da je bilo oko 350 mrtvih i 1500 ranjenih. Nakon gotovo tri mjeseca ofanzivnih operacija i znatnih gubitaka, austrougarske trupe uspjele su zaposjesti i okupirati Bosnu i Hercegovinu. Prema zvaničnim podacima austrougarskog Generalštaba u 76 borbi, bojeva i bitaka, njene jedinice imale su gubitke od 178 oficira i preko 5.000 vojnika, od toga 902 mrtva, 3.849 ranjenih i 269 nestalih. Gubici branilaca i stanovništva nisu bili poznati.
44
savladale branioce na visovima i uključile se u napad na grad, tukući ga snažnom artiljerijskom vatrom iz 52 topa. Glavnina snaga naišla je na žestok otpor branilaca u zapadnom dijelu grada, ali ih je uspjela potisnuti prema središtu. Tu se borba vodila za svaku ulicu i svaku kuću, a u borbama su učestvovale mnoge žene, pa i djeca. Poslije podne, branioci su bili primorani da se pred nadmoćnim austrougarskim snagama povuku prema Romaniji. Ipak, pad Sarajeva nije značio i definitivnu okupaciju Bosne i Hercegovne. U Hercegovini su žestok otpor pružali branioci Stoca, ali jače i bolje naoružane austrougarske snage konačno su 21. augusta zauzele ovo važno utvrđenje. Zatim su zauzele i ostale gradove. Nakon zauzimanja Konjica 5. oktobra, okupirana je cijela Hercegovina. Najduži otpor okupaciji pružala je Bosanska krajina, gdje su vođene najžešće borbe. Nakon pada Ključa austrougarskim trupama bio je otvoren put sa istoka prema Bihaću. Operacije za osvajanje grada otpočele su još 7. septembra. Osam dana kasnije, nakon što su austrougarske trupe dobile pojačanja, počeo je novi napad na Bihać i tek poslije trodnevne bitke na prilazima i ulicama grada, 19. septembra, Bihać je zaposjednut. Dugotrajan otpor pružan je u Cazinskoj krajini. Nakon borbi kod Pećigrada 6. i 7. oktobra, uskoro su zauzeta utvrđena mjesta Podzvizd, Vrnograč i Bužim, a zatim je 20. oktobra palo i posljednje uporište otpora u Bosni tvrđava u Kladuši. Okupacijom 1878. godine, Bosna i Hercegovina je nakon 415 godina osmanske uprave izašla iz kruga neposrednog orijentalno-islamskog duhovnog i kulturnog utjecaja i prešla na postepeno adaptiranje zapadnoevropskom.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Član 25. Berlinskog mirovnog ugovora Provincije Bosna i Hercegovina okupiraće Austro-Ugarska, koja će njima upravljati. Pošto vlada Austro-Ugarske ne želi da preuzme upravu u Novopazarskom sandžaku koji se nalazi između Srbije i Crne Gore u pravcu jugoistoka do Mitrovice, u njima će ostati otomanska uprava; ipak, da bi se obezbjedilo održavanje novog političkog stanja, kao i sloboda i sigurnost saobraćaja, Austro-Ugarskoj se ostavlja pravo da tu drži garnizone i da ima vojne i trgovačke puteve na čitavom prostoru ovog dijela starog vilajeta Bosne. U tom smislu Austro-Ugarska i Osmansko carstvo će se sporazumjeti o pojedinostima. Carev proglas uoči ulaska austrougarskih trupa u Bosnu i Hercegovinu, 1878. Čete cara austrijskog i kralja ugarskog odlučile su preći granice Vaše domovine. One ne dolaze kao neprijatelji, da zemlju silom zauzmu. One dolaze kao prijatelji da učine kraj zlu, koje već nekoliko godina uznemiruju ne samu Bosnu i Hercegovinu, nego i pogranične zemlje Austro-Ugarske. Car i Kralj je s bolom saznao, da ovu lijepu zemlju pustoši građanski rat, da njeni stanovnici međusobno ratuju, da je trgovina i promet prekinut, Vaše blago izloženo otimačini, Vaša polja neobrađena i da se jad udomio u gradu i na selu. Veliki i teški događaji učinili su Vašu vladu nemoćnom da uspostavi trajan mir i slogu, na kojima počiva blagostanje naroda. Car i Kralj nije mogao dulje gledati kako u blizini njegovih pokrajina vlada nasilje i nemir, kako bijeda sve više i više kuca na granice njegovih zemalja. On je svratio pogled evropskih država na Vaš položaj i u savjetu naroda je jednoglasno zaključeno da Vam Austro-Ugarska povrati mir i blagostanje, koga odavno nemate. Njegovo Veličanstvo Sultan, želeći Vam dobro, našao se ponukanim da Vas povjeri zaštiti svoga moćnog prijatelja, Cara i Kralja. I tako će carske i kraljevske čete Vama doći. One Vam ne nose rat, nego mir. Naše oružje treba da svakog služi, a nikoga da podjarmljuje. Car i Kralj naređuje da svi sinovi te zemlje uživaju po zakonu ravnopravnost, da se svima zaštiti život, vjera i imovina. Vaši zakoni i uređaji neće biti svojevoljno poremećeni, u Vaše se običaje neće dirati. Ništa se neće prisilno mijenjati, dok se zrelo ne promisli što Vam je potrebno. Stari će zakoni vrijediti dok se novi ne izdaju. Očekuje se od vaših svjetovnih i duhovnih
45
Historija IV vlasti da održavaju red i pomažu vladu. Prihodi zemlje trošiće se isključivo za njene potrebe. Neplaćeni porezi prošlih godina neće se ubirati. Čete Cara i Kralja neće biti ni u čemu na teretu zemlji. Sve što od naroda uzmu za svoje potrebe platiće u gotovu. Car i Kralj znade Vaše pritužbe i želi Vam dobro. Pod njegovim moćnim žezlom žive mnogi narodi i svaki govori svojim jezikom. On vlada pripadnicima mnogih vjera i svaki ispovijeda slobodno svoju vjeru. Stanovnici Bosne i Hercegovine, predajte se s pouzdanjem pod zaštitu slavnih zastava Austro-Ugarske. Primite naše vojnike kao prijatelje, slušajte zapovjednike, prihvatite se opet svoga posla. Plodovi Vašeg rada biće zaštićeni. Hamdija Kreševljaković, Sarajevo u doba okupacije Bosne 1878, Sarajevo, 1937.
Uspostava austrougarske uprave i dr`avno-pravni polo`aj Bosne i Hercegovine Nakon okupacije Bosne i Hercegovine, austrougarska administracija je poduzela brojne politi~ko-ekonomske, socijalne i kulturno-duhovne mjere, sa ciqem da se u okupiranom podru~ju osigura vlast i paritetan utjecaj Austrije i Ugarske. Sporazumom Be~a i Carigrada 1879. sultan je formalno zadr`ao suverenitet nad Bosnom i Hercegovinom. Dr`avno-pravni polo`aj Bosne i Hercegovine prema Monarhiji kao cjelini i wenim sastavnim dijelovima, Austriji i Ugarskoj, bio je zasnovan na osnovnim zakonima od 1879. godine (Zakon o ukqu~ivawu BiH u zajedni~ko carinsko podru~je Monarhije), i od 1880. godine (tzv. Bosanski zakon). Zakonom od 22. 2. 1880. bile su postavqene osnove na kojima se zasnivala zajedni~ka Vlada i osiguravao poseban interes Austrije i Ugarske na okupiranom podru~ju. Carinskim zakonom iz 1880. Bosna i Hercegovina je ukqu~ena u austrougarski privredni sistem, uz pravilo da se svi tro{kovi vojske i dr`avne uprave moraju pokrivati iz zemaqskih sredstava. Do 1882. zemqom je upravqala okupaciona vojna vlast, koja je tada zamijewena civilnom upravom. Za razliku od ostalih pokrajina u Monarhiji, Bosna i Hercegovina nije u{la u sastav ni austrijskog ni ugarskog dijela dr`ave, nego su Austrija i Ugarska upravqale zajedno. U takvim uvjetima izgra|ivana je posebna uprava sa brojnim “zemaqskim ustanovama”. Austrija i Ugarska su osiguravale uprave podsredstvom Zajedni~kog ministarstva finansija. Zajedni~ki ministar finansija je bio poglavar Bosne i Hercegovine, a izvr{nu i sudsku vlast imala je Zemaqska vlada sa sjedi{tem u Sarajevu, na ~ijem ~elu se nalazio poglavar-general koji je istovremeno bio i komandant vojnih snaga u zemqi.
46
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914) Upravno-politi~ki re`im u Bosni i Hercegovini nosio je dva bitna obiqe`ja dr`avno-pravnog provizorija: vrhovna vlast je pripadala Zajedni~koj vladi, u ~ije ime je administraciju vr{ilo Zajedni~ko ministarstvo finansija, {to nije bio slu~aj ni sa jednom pokrajinom ili zemqom u Monarhiji. Za cijelo vrijeme austrougarske vladavine u Bosni i Hercegovini nisu bile potpuno odvojene vojna i civilna vlast. S obzirom na formalni sultanov suverenitet nad Bosnom i Hercegovinom ostao je nerije{en wen me|unarodni i unutra{wi polo`aj, {to je ote`avalo u~vr{}ewe austrougarske vlasti u woj. Bewamin Kalaj Privremena organizacija okupacione uprave u Bosni i Hercegovini je pokazala niz slabosti i sistem uprave je do{ao u krizu na raznim pitawima unutra{we politike {to je vodilo zao{travawu odnosa sa ve}inom stanovni{tva i najzad dovelo do ustanka u isto~noj Hercegovini i isto~noj Bosni 1882. godine. Povoqna me|unarodna situacija i ogromna finansijska i vojna sredstva omogu}ili su Monarhiji da likvidira ustani~ki pokret. Izbijawe ustanka vodilo je u qeto 1882. izmjenama u strukturi okupacione vlasti. Za ministra zajedni~kih finansija do{ao je Bewamin Kalaj, dobar poznavalac bosanskohercegova~kih i balkanskih prilika. Aneksija Bosne i Hercegovine predstavqala je stalni ciq austrougarske politike. Vrhovi Monarhije opredijelili su se za aneksiju zbog unutra{wopoliti~kih prilika u Bosni i Hercegovini, gdje su se od 1906. godine jasno razvile protivaustrijske te`we. Pripremaju}i povoqnu situaciju za progla{ewe aneksije Austro-Ugarska je u qeto 1908. poduzela zna~ajne unutra{we i spoqne politi~ke pripreme. Aneksija je progla{ena 5. oktobra 1908. godine, ~ime je Bosna i Hercegovina definitivno ukqu~ena u sastav Austro-Ugarske. Do{lo je do velike politi~ke krize, koja se smirila kada je u februaru 1909. Austro-Ugarska kao od{tetu isplatila Osmanskom carstvu 2,5 miliona funti. Nakon {to je Wema~ka podr`ala AustroUgarsku i uputila Rusiji ultimatum, ona je prihvatila aneksiju Bosne i Hercegovine, {to su na wen zahtjev u~inile i Srbija i Crna Gora. Time je aneksiona kriza zavr{ena, ali su se suprotnosti velikih sila u znatnoj mjeri zao{trile. Nakon aneksije Bosne i Hercegovine zemqi je obe}an ustav, da bi se uveo moderni politi~ki sistem. Nakon dugih priprema, car Frawo Josip je 17. februara 1910. godine proglasio zemaqski Ustav. Frawo Josip
47
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914)
Historija IV Pored ustava, doneseni su Izborni zakon, Zakon o dru{tvima, Zakon o okupqawu i Zakon o kotarskim vije}ima. U politi~ki `ivot zemqe uvedene su tri institucije, Sabor, Zemaqski savjet i Kotarsko vije}e. Funkcije Sabora u upravqawu Bosnom i Hercegovinom bile su ograni~ene. Sabor nije imao ovla{}ewa da donosi zakone, nego je mogao samo raspravqati o prijedlozima; nije mogao raspravqati o buxetima ni o imenovawu ~lanova Zemaqske vlade ili pojedinih wenih slu`bi. Wegove nadle`nosti bile su ograni~ene uglavnom na rje{avawe pitawa lokalnog zna~aja.
Zasjedawe bosanskohercegova~kog Sabora
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU ...Na progla{ewe aneksije BiH Porta je protestvovala zbog povrede ~lana 25 Berlinskog mirovnog ugovora i Carigradske konvencije od 21. aprila 1879., ali vi{e zbog javnog mnijewa, dok se, kao i veliki vezir, pomirila sa novim stawem. Mada je na rije~ima osu|ivao aneksiju, veliki vezir je znao da je anektirana BiH ve} okupacijom bila za Osmansko carstvo izgubqena. Zbog toga je nastojao da se od Austro-Ugarske kao uvjet za priznawe aneksije dobiju kompenzacije. Progla{ewe aneksije Bosne i Hercegovine nai{lo je na razli~ita reagirawa u javnosti Monarhije. Be~ka {tampa i parlament su sa velikom rado{}u pozdravqali razrje{ewe nesigurnog okupacionog statusa Bosne i Hercegovine i najavu aktivnije spoqne politike. U ugarskom dijelu Monarhije upu}ene su o{tre kritike ministru Aerenthalu da je zemqu uvukao u opasnu avanturu i time ugrozio wene interese. Istovremeno, obnovqene su suprotnosti i razlike u mi{qewu u ~ije }e upravno podru~je do}i Bosna i Hercegovina.
48
Dr`awe Wema~ke u Aneksionoj krizi obiqe`eno je wenim nastojawima da u svakoj fazi krize vojno i politi~ki podr`i saveznicu, Austro-Ugarsku, ali samo zato da bi pomo}u we dobila priliku za odmjeravawe politi~ke, a u krajwem slu~aju i vojne snage sa silama Antante. Wema~ka vlada ostavila je Be~u slobodne ruke da sa svom snagom i posqedwim rizikom provodi zacrtanu politiku, pa je balkanska politika Monarhije predstavqala sastavnicu ukupne politike Rajha u Evropi. Aneksiona kriza je britanskoj diplomatiji nemetnula stav koji je trebao poslu`iti zadovoqewu wenih vi{estrukih interesa: trebalo je bez rata konsolidovati mladoturski re`im, oja~ati wegovu anglofilsku nastrojenost, sprije~iti povezivawe Aneksione krize sa Marokanskom i uz sve to o~uvati ~vrstinu Antante. Radi dovr{ewa francusko-wema~kog sporazuma o Maroku, Francuska nije `eqela da zbog aneksije Bosne i Hercegovine zao{trava odnose sa Monarhijom. Zbog toga je od po~etka zauzela ulogu posrednika, nastoje}i da se izbjegnu novi sukobi me|u velikim silama. Progla{ewe aneksije Bosne i Hercegovine je izazvalo u Italiji veliko nezadovoqstvo. Svaka akcija Monarhije u Rimu je primana sa nepovjerewem i tra`en je put da se sprije~i weno {irewe prema jugoistoku. Nakon aneksije BiH glavni zadatak italijanske vlade je bio usmjeren u pravcu spre~avawa jednostranih promjena na Balkanu. Rusko javno mnijewe se u neobi~no o{troj formi izjasnilo protiv aneksije BiH. U vije}awima, proglasima i u {tampi, ukazivalo se na historijske zadatke koje “ruski narod treba ispuniti prema svojoj ugro`enoj bra}i”. Stav ruske vlade prema aneksiji Bosne i Hercegovine bio je uvjetovan unutra{wopoliti~kim prilikama u zemqi i vojnom nespremno{}u za rat. Stoga je lajtmotiv u dr`awu Rusije tokom Aneksione krize bio strah od rata... Zijad [ehi}, Aneksija Bosne i Hercegovine i evropska diplomacija, ~asopis Hercegovina, Mostar, 2000.
PITAWA I ZADACI Poka`ite na karti mjesta gdje su vo|ene borbe u toku okupacije BiH. Kako je organizovana austrougarska uprava u Bosni i Hercegovini nakon okupacije 1878. godine? Ko se nalazio na ~elu austrougarske uprave u Bosni i Hercegovini nakon ustanka 1882. godine? Kako je tekao unutra{wo-politi~ki razvoj u Bosni i Hercegovini do aneksije 1908. godine? Koje funkcije je imao bosanskohercegova~ki Sabor?
49
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914)
Historija IV
Stanovništvo u Bosni i Hercegovini u doba austrougarske uprave Vojna i politička kretanja u Bosni i Hercegovini tokom Velike istočne krize (18751878) imala su značajne posljedice na demografsku sliku zemlje. Za vrijeme austrougarske uprave u BiH izvršena su četiri popisa stanovništva: 1879., 1885., 1895. i 1910. godine. Prema rezultatima prvog popisa stanovništva iz 1879. godine u BiH je živjelo oko 1,6 miliona stanovnika, od čega je bilo 43% pravoslavnih, 39% muslimana, 18% katolika i 0,29% Jevreja. Za trideset godina austrougarske uprave, društveno-političke i ekonomske promjene utjecale su na demografske promjene u strukturi stanovništva. Socijalna struktura stanovništva u Bosni Hercegovini poslije austrougarske okupacije nije se bitno izmijenila, ali je doživjela stanovite promjene pod utjecajem ulaska u šire austrougarsko političko i privredno područje. Ono je uključivalo razvoj industrije, nove privredne tendencije, uspostavljanje robno-novčanih odnosa na selu i migracije. Bitna karakteristika takvih odnosa jeste dominacija agrarnog stanovništva koje se i dalje dijelilo u više socijalnih grupa: zemljoposjednici sa kmetovima, zemljoposjednici bez kmetova, slobodni seljaci, kmetovi, kmetovi koji su dijelom slobodni seljaci i ostalo agrarno stanovništvo koje uglavnom čine proletarizirani seljaci - bezemljaši. Na početku okupacije bili su najbrojniji kmetovi (oko 85 000 domaćinstava), zatim slobodni seljaci (oko 77 000 domaćinstava) i zemljoposjednici s kmetovima i bez kmetova (6-7 000 domaćinstava). Do Prvog svjetskog rata otkupilo se oko 42 500 kmetovskih selišta tako da je odnos slobodnih seljaka i kmetova bio 2:1. Prema posljednjem austrougarskom popisu iz 1910. godine, u rukama 10 463 zemljoposjednika nalazilo se 79 677 kmetovskih selišta, a još 31 416 seoskih domaćinstava nalazilo se dijelom u kmetovskom odnosu. Sloj slobodnih seljaka umnožio se na 136 854 domaćinstva zahvaljujući procesu rastakanja patrijarhalne zadruge, otkupu kmetovskih selišta i doseljavanju stranih seljaka - kolonista.
Seosko stanovništvo Bosne i Hercegovine u narodnim nošnjama
50
Gradsko i seosko stanovništvo
Kako je sve više slobodnih seljaka tako je i sve manje zemlje jer zemlja postaje predmetom trgovine i raznih špekulacija. U tom procesu nestao je sloj seoskih bezemljaša u koji spada 7,23% ukupnog agrarnog stanovništva. To dovodi do osiromašenja slobodnih seljaka i kmetova. Vjerska i nacionalna struktura agrarnog stanovništva bila je vrlo neujednačena. Muslimani su imali apsolutnu većinu u svim socijalnim kategorijama koje su slobodno raspolagale zemljom dok su srpski seljaci imali većinu u onim koje su vezane za kmetstvo i slične odnose. Takvo stanje dovodilo je do konfrontacija između srpskih kmetova i muslimanskih zemljoposjednika, a onda se to znalo prenijeti i na ukupne odnose između Srba i Muslimana. Agrarno stanovništvo koje je slobodno raspolagalo zemljom bilo je i najviše podložno cijepanju posjeda i ekonomskom propadanju. U ovoj socijalnoj grupi bilo je najbrojnije muslimansko stanovništvo koje je činilo najveći broj sitnih zemljišnih posjeda i bezemljaša. Kmet je, s druge strane, ako je želio sačuvati selište morao biti vezan za zemlju. Prema rezultatima popisa stanovništva iz 1910. godine broj pravoslavnog stanovništva se od 1879. do 1910. godine povećao za 66%, broj muslimanskog za 36%, katoličkog za 107% i jevrejskog za 246%. Najveći dio stanovništva je živio na selu. Većina gradova imala je agrarni i zanatlijskotrgovinski karakter. U njima su najbrojniji zanatlije i trgovci, a zatim vojska, činovnici i inteligencija. Gradovi uglavnom nisu imali više od 5 000 stanovnika, osim Sarajeva koje je prešlo 50 000 stanovnika. Formira se i novo građanstvo kojeg čine pripadnici vojske, činovničkog aparata, intelektualci, privrednici i radnici. Većinu stanovništva čine doseljenici koje država dovodi radi privrednih aktivnosti.
51
Historija IV
Unutrašnjo-politički razvoj Bosne i Hercegovine Austro-Ugarska je postigla značajne rezultate u privrednom razvoju zemlje, čime je stvoren prostor za dinamičniji razvoj domaćih nacionalnih i građanskih klasa. One zahtijevaju odgovarajući utjecaj na politički i ekonomski razvoj zemlje. Zajednički ministar finansija Benjamin Kállay je duže vrijeme zabranjivao srpsko i hrvatsko ime, obilježja i zastave, kao i osnivanje kulturnih institucija. To je izazvalo borbu za nacionalno održanje, u čemu su ključnu ulogu imale dvije osnovne institucije, vjera i škola. Pokreti za vjersko-prosvjetnu (vakufsko-mearifsku) autonomiju javljaju se kao oblici političkog djelovanja i početna faza formiranja stranaka. Prva građanska stranka u Bosni i Hercegovini koja je istakla svoj program, bila je Muslimanska narodna organizacija, osnovana 1906. godine u Slavonskom Brodu. Ona se zalagala za autonomiju Bosne i Hercegovine pod suverenitetom sultana. Okupljala je sve slojeve muslimanskog naroda, a njeno glasilo je bio list “Musavat” (“Jedinstvo”). Grupa muslimanskih intelektualaca i privrednika formirala je 1908. godine Muslimansku naprednu stranku, koja je imala prohrvatsku orijentaciju. Prosrpski orijentirana grupa Mladih muslimana, okupljena oko lista “Samouprava”, zalagala se za rješavanje socijalnih i kulturnih pitanja muslimana. Političko organizovanje bosanskohercegovačkih Srba vršilo se oko listova “Srpska riječ”, “Narod” i “Otadžbina”. Godine 1907. formirana je Srpska narodna organizacija, čiji je politički cilj bila autonomija Bosne i Hercegovine. Hrvatska narodna zajednica formirana je 1906. godine. Zalagala se za aneksiju Bosne i Hercegovine i njeno priključenje Hrvatskoj. Nakon 1903. godine stvorena je mogućnost za organizovanje radnika u Bosni i Hercegovini. Godine 1909. formirana je Socijaldemokratska stranka Bosne i Hercegovine, koja se zalagala za ukidanje feudalnih obaveza i demokratizaciju političkog života u zemlji.
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914)
Privredni razvoj Bosne i Hercegovine u doba austrougarske uprave Ulaskom Bosne i Hercegovine 1878. godine u sastav Austro-Ugarske, po~eo je razvoj privrede na novim osnovama. Uz strani kapital i poslove na velikom tr`i{tu razvija se doma}e gra|anstvo, koje svoj kapital ula`e uglavnom u trgovinu i {pekulacije. Ukqu~ewem Bosne i Hercegovine u privredni sistem Austro-Ugarske do{lo je do opadawa zanatstva zbog konkurencije jeftinije industrijske robe iz Monarhije. Mnogi stari zanati propadaju jer nisu mogli izdr`ati konkurenciju. Do{lo je do ja~eg razvoja trgovine jer se otvara veliko privredno podru~je pa se bosanskohercegova~ki trgovci povezuju sa trgova~kim firmama iz cijele Monarhije. Trgovci dio kapitala ula`u u pilane ili mawa preduze}a. Osnivaju se i doma}e {tedionice. Bosna i Hercegovina je, u privrednom pogledu, trebala biti sirovinsko podru~je austrijske i ugarske industrije i istovremeno potro{a~ko tr`i{te za wihove industrijske proizvode. Osnova na kojoj po~iva razvoj kapitalisti~ke privrede u zemqi bila je izgradwa `eqeznica, koje povezuju sirovinske bazene. Za eksploataciju sirovina (drvo, ugaq, `eqezo, so...) bilo je potrebno aktivirati veliki kapital. Kao najve}i finansijer pojavquje se dr`ava, koja osigurava kredite od velikih banaka.
PITANJA I ZADACI Kako izgleda demografska slika bosanskohercegovačkog stanovništva za vrijeme austrougarske uprave? Kakve političke programe iznose novoformirane političke stranke u BiH? Na šta se oni naslanjaju i kakva im je bazna orijentacija?
@eqezara u Zenici
52
53
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914)
Historija IV Od ukupnog broja preduze}a samo je u 6 833 (15,5%) bila zaposlena najamna radna snaga. Od toga je u 64 (0,14%) dr`avna preduze}a bilo zaposleno 12 852, a u 6769 (15,3%) privatnih 36 233 najamna radnika i {egrta. Od ukupne radne snage na `ene je otpadalo 3 525 ili 7,3%. Sedamdeset pet procenata najamne radne snage bilo je zaposleno u tzv. velikim preduze}ima (zapo{qavaju 20 i vi{e radnika), dok je na sredwa preduze}a (3-19 radnika) i zanatske radionice (1-2 radnika) otpadala svega jedna ~etvrtina uposlenih. Ovi odnosi pokazuju da su male radwe i sredwa preduze}a s ukupno 13 288 (25,2%) zaposlenih radnika imali podre|enu ulogu u odnosu na velika preduze}a, koja su osiguravala tri ~etvrtine radnih mjesta.
U Bosni i Hercegovini se otvaraju rudnici ugqa, `eqeza i drugih ruda. Dosta je napredovala prerada `eqezne rude i metalurgija, a otvaraju se prva preduze}a hemijske industrije. Najve}i porast zabiqe`ila je eksploatacija {uma i izvoz drveta. Velike investicije u `eqezni~ku i putnu mre`u i izgradwa vojnih objekata utjecali su na br`i razvoj gra|evinarstva i industrije gra|evinskih materijala. Dinami~an privredni razvoj omogu}io je koncentraciju kapitala i razvoj bankarstva. Uprkos zna~ajnim rezultatima Bosna i Hercegovina nije do`ivjela punu industrijalizaciju, ostaju}i i daqe prete`no agrarna zemqa. Prema nepotpunim podacima iz 1907. godine, u Bosni i Hercegovini zabiqe`eno je 46 593 dr`avnih i privatnih preduze}a i radwi u kojima je bilo uposleno 101 664 osoba, ili 5,7% ukupnog stanovni{tva. Male radwe i sredwa preduze}a tipi~na su za doma}e zanatstvo i trgovinu, dok su velika preduze}a, uglavnom, osnovana poslije okupacije 1878. godine i to stranim kapitalom.
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU ...Nasuprot poqoprivredi, gradska je privreda za vrijeme austrougarske okupacije do`ivjela ve}e promjene. One su do{le do izra`aja najprije u trgova~kom prometu, koji se osobito pro{irio i na kraju dosegao relativno brzu cirkulaciju robe i novca. Wegovo po~etno o`ivqavawe u vezi je sa aktivirawem privrede, na {to su utjecale velike potrebe okupacione vojske i doseqenih stranaca. Sa izgradwom uskotra~nih `eqezni~kih pruga, u ukupnoj du`ini 935,5 km i solidnih kolskih drumova, pojedini dijelovi zemqe su povezani me|usobno, a i sa va`nijim inostranim tr`i{tima, {to je omogu}ilo prevla|ivawe robnonov~ane privrede koja uspijeva da istisne naturalne oblike razmjene... ...Prirodna bogatstva zemqe, naro~ito u sirovinama, ugqu i vodenoj snazi, pru`ala su poslije okupacije pogodne uslove za `ivqi razvoj industrije i rudarstva. Nasqediv{i velike sirovinske izvore kao dr`avne domene, AustroUgarska je uprava zapravo forsirala fabri~ku i industrijsku proizvodwu ve} iz fiskalnih razloga, pa je rano sama preuzimala neke poslove kao monopol duhana, rudarstvo, djelimi~no obradu metala, eksploataciju {uma i dr. Od prera|iva~kih djelatnosti bila je po kapacitetima na prvom mjestu drvna industrija, koja je u povoqnim uslovima koristila bogate {umske komplekse, i uspjela da podigne nekoliko preduze}a svjetskog glasa. Austrougarska uprava je od po~etka obratila pa`wu rudarstvu, koje je u Bosni imalo tradiciju jo{ od rimskog vremena. Me|u industrijskim granama iz ovog perioda istaknutije mjesto imala je industrija gra|evinskog materijala, koja je, podignuta u po~etku da zadovoqi potrebe velikih gra|evinskih radova, morala kasnije da prilago|ava svoje kapacitete smawenim doma}im potrebama. Druge dvije industrijske grane, hemijska i prehrambena, tako|er su se razvile i imale dobre perspektive. Hemijska industrija se isticala sa nekoliko predize}a, koja su prera|ivala sirova uqa iz uvezene nafte (Rafinerija u Bosanskom Brodu, osnovana 1893.), proizvodila amonija~nu, kausti~nu i kristalnu sodu, vr{ila suhu destilaciju drveta (Tesli}), proizvodila kalcijev karbid, ferosilicij, hlorno vapno (Jajce), celulozu (Drvar), terpentin i kolofonij (Vi{egrad), a uz wih su bile mawe tvornice sapuna i svije}a... Izvor: Enciklopedija JLZ, Beograd 1953.
PITAWA I ZADACI Izgled trgovine u austrougarsko doba
Jesu li ekonomska i kulturna strujawa za vrijeme austrougarske uprave u pravcu napretka ove sredine oda{iqala i neke druge poruke? [ta su bili stvarni ciqevi vlasti?
54
55
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914)
Historija IV
Kultura i školstvo u Bosni i Hercegovini (1878-1914) Bosanskohercegovačko stanovništvo je iz osmanskog perioda naslijedilo zatvorenost kulture i prosvjete u okviru vjerskih zajednica. Do uspostave austrougarske uprave osnovni vid obrazovanja u Bosni i Hercegovini predstavljalo je konfesionalno školstvo. Njegovu osnovu činili su mektebi, pravoslavne i katoličke škole. Smatra se da je na početku austrougarske uprave u zemlji bilo samo 3% pismenih stanovnika. Umjesto konfesionalnih, Austro-Ugarska uvodi interkonfesionalne osnovne škole, pa je do 1910. broj pismenih stanovnika porastao na 12%. Od 1911. godine uvodi se obavezno četverorazredno osnovno obrazovanje. Iako su broj škola i učenika postepeno rasli, 1910. godine je u zemlji bilo 87% nepismene djece i omladine starosti od 7 do 20 godina. Nakon okupacije Bosne i Hercegovine kulturni razvoj u zemlji tekao je u dva pravca. Na jednoj strani, pod okriljem Zemaljske vlade, počele su se njegovati kulturne i umjetničke djelatnosti koje su imale za cilj da naglase kulturološku misiju Austro-Ugarske i da zadovolje kulturne potrebe jednog broja doseljenika. Na drugoj strani tekla je kulturnoprosvjetna aktivnost domaćeg stanovništva, koja se isprva odvijala u okviru pjevačkih društava i čitaonica, a kasnije kulturno-prosvjetnih, humanitarnih i sportskih društava. Muslimansko stanovništvo je zbog otpora okupaciji čuvalo svoj sistem školstva i odgoja u tradicionalnlim vjerskim školama - mektebima. U ovim vjerskim školama nije izučavana ni latinica ni ćirilica, nego tzv. tursko pismo tj. arebica. Pored mekteba, nastava se odvijala i u ruždijama - muslimanskim nižim srednjim školama, i medresama - islamskim školama u kojima su se obrazovali budući vjerski službenici, imami. Početkom XX stoljeća mektebi su unaprijeđeni, uveden je maternji jezik i račun te drugi svjetovni predmeti, sve s namjerom da se muslimanska djeca postepeno uvode u savremeno obrazovanje. U poređenju s nekim razvijenijim i manje razvijenim zemljama, Bosna i Hercegovina je 1911. bila na začelju. Tada je na 100 stanovnika u SAD dolazilo 21 školsko dijete, u Njemačkoj 18, u Italiji 9, Grčkoj 7, Rumuniji, Portugalu i Srbiji 5, a u BiH, svega 3.
Osnovna škola u Livnu
56
Pravoslavne i katoličke škole radile su u okviru svojih crkveno-školskih općina i bile su direktno povezane sa crkvama i manastirima. Pored vjerskog i nacionalnog odgoja, u ovim školama izučavani su i svjetovni predmeti. Pravoslavne škole vodili su popovi i učitelji, a katoličke škole uglavnom su osnivali franjevci i milosrdne sestre svetog Vinka iz Zagreba. U Bosni i Hercegovini su 1914. godine postojale četiri vjerske (duhovne) srednje škole, od kojih su dvije bile smještene u Sarajevu, jedna u Travniku i jedna u Reljevu. Od ukupno trideset i jedne srednje škole, trinaest ih je bilo smješteno u Sarajevu, pet u Mostaru, po dvije u Tuzli, Travniku i Banjoj Luci, a po jedna u Bihaću, Bijeljini, Brčkom, Derventi, Livnu, Reljevu i Trebinju. Oko 350 profesora i vjeroučitelja našlo je tu svoje zaposlenje.
Za vrijeme okupacije u Bosni i Hercegovini su formirane dvije prve naučne ustanove: Zemaljski muzej u Sarajevu, 1888. godine i Institut za istraživanje Balkana 1904. godine. Početkom XX stoljeća u Bosni i Hercegovini je zaživjela publicistička i književna djelatnost. Do početka Prvog svjetskog rata u zemlji je izlazilo oko 190 listova i časopisa, najviše u Sarajevu i Mostaru. U umjetničkom stvaralaštvu najveća ostvarenja postignuta su u oblasti književnosti. Među pjesnicima isticali su se Aleksa Šantić, Safvet-beg Bašagić, Musa Ćazim Ćatić, Tugomir Alaupović...
U proznom stvaralaštvu među najistaknutijim bili su Svetozar Ćorović, Petar Kočić, Osman Nuri Hadžić, Edhem Mulabdić, Ivan Milićević i drugi. Ističu se i bosanskohercegovački slikari Gabrijel Jurkić i Đoko Mazalić. Važnu djelatnost razvila su kulturno-umjetnička društva sa ciljem školovanja omladine i stvaranja nacionalne inteligencije. Jevreji su osnovali društvo “La benevolencija”, Srbi “Prosvjetu” (1902.), Muslimani “Gajret” (1903.) i Hrvati “Napredak” (1902.). Ova kulturno-prosvjetna društva uglavnom su imala široke i svrsishodne programe za opismenjavanje i školovanje učenika. Za obrazovanje srednjoškolaca “Prosvjeta” je godišnje davala 83 stipendije, tako da je od osnivanja do 1914. odškolovala oko 1000 učenika. Održavala je kurseve opismenjavanja, osnivala zemljoradničke zadruge, biblioteke, antialkoholičarska društva itd. Bila je središte kulturno-obrazovnog i nacionalnog rada bosanskohercegovačkih Srba koji su u tom periodu imali ukupno 396 udruženja.
Musa Ćazim Ćatić, Safvet-beg Bašagić, Aleksa Šantić, Petar Kočić i Tugomir Alaupović
Gabrijel Jurkić, Impresija (sa šeširom), nastala 1914. godine
http://sarajevo1878-1918.gq.nu
57
Historija IV Muslimansko društvo “Gajret” je davalo stipendije, potpore i zajmove kojim se stimulirala muslimanska omladina da u što većem broju pohađa srednje škole i univerzitete, te moderne zanate, kako bi postala kulturnoprosvjetni faktor u zemlji. Pod okriljem “Gajreta” do 1914. godine školovalo se 545 učenika, od kojih 30 na fakultetima, 223 u gimnazijama, 87 u realkama, 80 u trgovačkim školama, 53 u drugim stručnim školama i 52 na zanatima. Hrvatsko kulturno-prosvjetno društvo “Napredak” nastalo je spajanjem “Hrvatskog potpornog društva za potrebe đaka srednjih i visokih škola Bosne i Hercegovine” osnovanog 1902. u Mostaru i “Hrvatskog društva za namještanje djece u zanate i trgovinu” osnovanog iste godine u Sarajevu. Ova dva društva su se ujedinila 1907. godine, sa ciljem da pomažu školovanje učenika i da razvijaju hrvatsku inteligenciju. Ovo društvo je do 1914. stipendiralo 1 192 učenika srednjih škola i univerziteta, te 509 šegrta. I kod Hrvata prednjače gimnazije, realke, učiteljske, trgovačke i druge škole, a na univerzitetima je najveći interes vladao za studij prava, medicine, tehnike, filozofije itd. Hrvati su imali ukupno 223 udruženja, a Jevreji (Sefardi i Aškenazi) 24, s tim što su društva Aškenaza bila brojnija nego Sefarda. Nacionalno miješana društva bila su tri: Srpsko-hrvatski klub u Sarajevu, Hrvatsko-muslimanski klub u Višegradu i Hrvatskomuslimanski soko u Maglaju. Osim ovih nacionalnih društava stipendije je davala i država - Zemaljska vlada i pojedini sreski uredi.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Austrougarskom okupacijom po prvi put javljaju se državne škole, koje osniva i izdržava država, propisujući ujedno nastavne planove i programe i zalažući se za vaspitanje koje će biti u skladu sa političkim, kulturnim, i privrednim zadacima okupacije. Osim što ubrzo nestaje franjevačkih škola, katoličke osnovne škole časnih sestara, kao i pravoslavne i muslimanske škole djeluju i dalje. Dominira međutim, mreža državnih osnovnih škola, kojih ima sve više. Osnivanju državnih škola u početku se opiralo domaće stanovništvo, a naročito Muslimani i Srbi. Okupacijski režim je nastojao, i pored nedostatka prostora i učiteljskog kadra da otvara škole, pa su one u početku otvarane u privatnim zgradama, a za učitelje su u selima i manjim gradskim centrima postavljani podoficiri. Taj
58
BiH u vrijeme austrougarske uprave (1878-1914) kadar se u svojstvu učitelja brzo kompromitovao i režim ih je povukao, a u škole postavljao kvalifikovane učitelje. Iako Austrija nije imala ni u najperspektivnijem planu obuhvatanje sve djece osnovnom školom, bilo joj je stalo da što prije mrežom državnih škola istisne utjecaj konfesionalnih škola. Okupiranje Bosne i Hercegovine motivisano je, uz ostalo, i širenjem prosvjete i kulture pa je svaki akt ove vrste široko popularisan, kako u zemlji, tako i u Evropi. Za prve tri godine otvorene su 32 osnovne škole, i to pretežno u tadašnjim sreskim centrima. Taj broj je u 1886. godini narastao na 93 državne osnovne škole. Porast državnih škola kasnije je usporen. Za prvih 25 godina okupacije država je u osnovno školstvo uložila ukupno 6.758.442 krune, a općine 5.822.746 kruna. Taj odnos u finansiranju škola ostao je, uglavnom, i kasnije. Pod pritiskom javnosti donesen je 1912. i Zakon o obaveznom osnovnom školovanju. Te godine u Bosni i Hercegovini je bila 331 osnovna škola. Zakonska obaveza školovanja bila je međutim, daleko od stvarnosti, jer je iste godine, pored državnih škola, u Bosni i Hercegovini, bilo još 116 pravoslavnih, 28 katoličkih, 2 evangelističke i 10 privatnih škola, tj. ukupno 487 škola, u kojima je bilo 42.578 učenika, a to je bilo samo 26,75% dorasle djece za osnovnu školu. Prvi normativni dokument, kojim se regulišu pitanja osnovne škole, bile su Osnovne odredbe za organizaciju narodnih osnovnih škola u Bosni i Hercegovini. Ovim odredbama je bilo, uz ostalo predviđeno, mimo tadašnje prakse u Monarhiji, da muškoj djeci u osnovnoj školi predaju učitelji, a ženskoj učiteljice. Poslije ovog propisa objavljivani su svake godine novi propisi, koji su regulisali pojedina pitanja u radu škola. Naročito su bili brojni i vrlo često su se mijenjali, ublažavali ili pooštravali propise koji su se odnosili na vaspitne zadatke škole. Enciklopedija Jugoslavije, 2, Jugoslovenski leksikografski zavod, Zagreb, 1982.
PITANJA I ZADACI Kako se ostvarivala potreba stanovništva za obrazovanjem, kulturnim i sportskim sadržajima? Na čemu su insistirala kulturno-prosvjetna društva?
59
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV
Prvi svjetski rat
(1914-1918)
28. 6. 1914. Sarajevski atentat, početak I svjetskog rata 1914. Ulazak Osmanskog carstva u rat na strani Centralnih sila 1915. Prvi put korištena ručna bomba i tenkovi, upotrijebljeni bojni otrovi 1915. Londonski sporazum - ulazak Italije u rat na strani Antante, ulazak Bugarske u rat na strani Centralnih sila 1915. Londonski sporazum - ulazak Italije u rat na strani Antante, ulazak Bugarske u rat na strani Centralnih sila 1916. Bitka za Verden, pomorska bitka kod Jitlanda, Rumunija ušla u rat na strani Antante 1917. Nijemci pokrenuli neograničeni pomorski rat, ulazak Sjedinjenih Američkih Država u rat na strani Antante, Oktobarska revolucija u Rusiji, Rusija izlazi iz rata - mir u Brest Litowsku 1918. Thomas Woodrow Wilson “14 tačaka” - plan sklapanja mirovnog sporazuma nakon rata 1918. Raspad četiri carstva - Rusko, Austro-Ugarsko, Njemačko, Osmansko 1919. Versailleski mirovni ugovor - konačan kraj rata
60
61
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV
Evropske krize pred Prvi svjetski rat Stvaranje blokova velikih sila dovelo je do daljnjeg zaoštravanja njihovih suprotnosti. Sve češće su izbijali sukobi oko osvajanja kolonijalnih posjeda. Godine prije izbijanja Prvog svjetskog rata bile su ispunjene nizom sukoba, od kojih je svaki mogao dovesti do općeg rata. Takvi su bili sporovi oko Maroka (1905/1906. i 1911. godine), Bosne i Hercegovine (1908/1909.), Tripolisa 1911., kao i osmanskih posjeda na Balkanu 1912/1913. godine. Te međunarodne suprotnosti su izazvale duboke krize u odnosima između blokova velikih sila. U borbi za osvajanje pozicija na sjeveru Afrike sukobili su se interesi Francuske i Njemačke oko Maroka. To je u dva maha izazvalo marokanske krize, prvu 1905/1906. i drugu 1911. godine. Te krize riješene su diplomatskim putem, tako što je Francuska dobila protektorat nad Marokom, ali je zato morala Njemačkoj ustupiti dio teritorije Konga u Ekvatorijalnoj Africi. To je privremeno odgodilo izbijanje svjetskog rata. Pokušaj Austro-Ugarske da i u međunarodnom pogledu formalno ostvari svoje zahtjeve za Bosnom i Hercegovinom, s obzirom na, u međuvremenu, naraslu srpsku nacionalnu svijest i podršku što ju je Rusija pružala Srbiji, izazvao je tešku krizu između Petrograda i Beča. Već je tada došlo do pogoršanja odnosa između Njemačke i Rusije, jer je Austro-Ugarska mogla ostvariti svoje zahtjeve samo još uz podršku Njemačke. Kriza je u znatnoj mjeri zaoštrila sukobe dva bloka evropskih sila, vodeći neposrednom ratnom obračunu 1914. godine. Sukob je izbio i u odnosima Italije i Osmanskog carstva 1911. godine. Italija je 1912. godine osvojila područje današnje Libije, što je potvrđeno mirom u Lozani 1912. godine. Početkom XX stoljeća zaoštrili su se odnosi balkanskih zemalja i Osmanskog carstva. Srbija, Bugarska, Grčka i Crna Gora, pod pokroviteljstvom Rusije, sklopile su Balkanski savez, sa ciljem da podijele područje koje se nalazilo u sastavu Osmanskog carstva. Balkanski poluotok nakon Prvog balkanskog rata
62
Zbog toga su uskoro izbila dva balkanska rata. U Prvom balkanskom ratu 1912. godine Srbija, Bugarska, Grčka i Crna Gora su ratovale protiv Osmanskog carstva, koje je nakon poraza zatražilo primirje. Mirovni ugovor sklopljen je u Londonu 1913. godine. Po njegovim odredbama stvorena je nezavisna Albanija. Zbog podjele Makedonije uskoro je došlo do sukoba među dotadašnjim balkanskim saveznicama. Napadom Bugarske na Srbiju i Grčku počeo je Drugi balkanski rat. U njega su se ubrzo uključile Rumunija i Osmansko carstvo. Nakon poraza Bugarske, u Bukureštu je 1913. godine sklopljen mir. Srbija i Grčka dobile su sporne teritorije u Makedoniji. Srbija je dobila Vardarsku, Bugarska Pirinsku a Grčka Egejsku Makedoniju. Rumunija je dobila južnu Dobrudžu, a Osmansko carstvo je zadržalo Jedrene sa okolinom. Krize u odnosima velikih sila pratile su demonstracije vojne sile, pa je došlo do trke u naoružanju. U većini evropskih država uvodi se opća vojna obaveza, što je bio uvjet za stvaranje masovnih armija. Sve više se usavršavala ratna tehnika, za koju su se izdvajala velika materijalna sredstva. Vršene su ubrzane pripreme za vođenje rata na kopnu i na moru.
Vojnici u pripravnosti negdje u Makedoniji 1912. godine (I balkanski rat)
Poginuli bugarski vojnici u II balkanskom ratu
Sarajevski atentat - varnica koja je zapalila svijet Suprotnosti i borba interesa između dva suprotna bloka, Antante i Trojnog saveza, dostigle su vrhunac u nizu političkih kriza i lokalnih ratova. Ti sukobi su 1914. godine prerasli u otvoreni sukob i rat. Nakon manevara kod Tarčina 26. i 27. juna 1914. godine, u kojima su učestvovale trupe sarajevskog XV i dubrovačkog XVI korpusa, prijestolonasljednik nadvojvoda Franc Ferdinand je 28. juna, na pravoslavni Vidovdan, stigao u službenu posjetu u Sarajevo. Pored zvaničnika, očekivali su ga atentatori, a nadvojvodino osiguranje je bilo nedovoljno. Bomba koju je bacio Nedeljko Čabrinović nije pogodila cilj, ali je prvi metak Gavrila Principa Stara razglednica koja ukazuje na mjesto smrtonosno pogodio nadvojvodu Franca atentata 1914. godine
63
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV Ferdinanda, a drugi, namijenjen zemaljskom poglavaru generalu Potioreku, ubio je njegovu suprugu Sofiju, vojvotkinju od Hochenberga. Na kasnije organizovanom suđenju optuženi Gavrilo Princip, koji je prije četiri godine izišao iz tuzlanske gimnazije i od tada pohađao gimnaziju u Beogradu, izjavio je da se “ne kaje za svoj čin i da nije zločinac, jer je htio samo zlo da odstrani”. Sarajevski atentat izgledao je mjerodavnim Hapšenje Gavrila Principa vojnim i političkim krugovima u Beču i Berlinu kao izuzetan povod za obračun sa Srbijom. Na memorandum cara Franje Josifa, koji je naglašavao riješenost bečkog dvora da Srbiju izoluje, umanji i isključi kao faktor sile, njemački car Vilhelm II je u slučaju sukoba sa Rusijom obećao bezuvjetnu pomoć. Ministar vanjskih poslova grof Berthold je 7. jula 1914. godine sazvao sjednicu Ministarskog savjeta na kojoj su se svi prisutni složili da diplomatski uspjeh Monarhije, čak i kada bi se završio porazom Srbije, ne bi imao veću vrijednost. Zbog toga je zaključeno da Srbiji treba uputiti zahtjev u formi ultimatuma, koji unaprijed pretpostavlja odbijanje i time otvara put za radikalno rješenje. Nakon odluka Ministarskog savjeta uslijedio je rad Beča i Berlina na izradi memoranduma, koji je držan daleko od javnosti. Diplomatski predstavnici Monarhije u Petrogradu, Parizu, Londonu, Rimu i Carigradu upoznali su 24. jula 1914. godine njihove vlade sa poduzetim koracima Monarhije i sadržaju ultimatuma. Nakon što je predsjednik Ministarskog savjeta Srbije Nikola Pašić predao notu da srpska vlada odbija da se izvrši istraga o atentatu na njenoj teritoriji, austrougarski poslanik u Beogradu je kratko nakon predaje srpskog odgovora saopćio da sadržaj note ne zadovoljava i da će poslanstvo isti dan napustiti Beograd. Nakon isteka ultimatuma, Srbija je počela sa mobilizacijom, jer se očekivalo da će objava rata uslijediti za nekoliko sati.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Završna riječ Nedeljka Čabrinovića na suđenju atentatorima: ... Mi smo priznali da nije u nama nikla ta ideja. U društvu gdje smo mi bili, uvijek su se isticali atentatori. Čitali smo novine koje su veličale atentat Jukićev, Žerajićev. Mi smo mislili da su plemeniti ljudi spremni na atentat. Mi nismo pomišljali na atentat na pokojnog Franju Ferdinanda, mi smo mislili da među nama nema ovakvih ljudi kakvi su danas, da nam nikada neće biti bolje. Mi smo mislili da su potrebni
64
atentati na saborske mameluke, na Nastića, nego na pokojnog Franju Ferdinanda, ali ljudi među kojima smo bili govorili su o Franji Ferdinandu, gledali su u njega kao neprijatelja Slavena. Nama nije nitko direktno rekao: “Ubij ga”, ali mi smo u tom miljeu došli na tu ideju. Još bih htio nešto da kažem. Premda se Princip junači, premda se mi svi junačimo, ipak nam je vrlo žao, jer mi nismo znali da je na prvom mjestu da je pokojni Franjo Ferdinand otac obitelji. Nas su se silno dojmile one riječi koje je on izgovorio pokojnoj supruzi: “Sofijo, ostani, živi za našu djecu.” Mi smo šta hoćete, ali zlikovci nismo. Ja podastirem molbu u ime sebe i svojih drugova na djecu blagopokojnog prijestolonasljednika, da nam oproste, a vi kaznite kako hoćete. Mi zlikovci nismo, mi smo ljudi pošteni, plemeniti, idealisti, mi smo htjeli učiniti dobro, mi smo voljeli narod, mi smo umrli za naše ideale. Vojislav Bogićević, Sarajevski atentat. Stenogram Glavne rasprave protiv Gavrila Principa i drugova
Zara}ene strane Austro-Ugarska je 28. jula objavila rat Srbiji. Nakon toga, Rusija je 1. augusta objavila rat Austro-Ugarskoj, Wema~ka Rusiji i za kratko vrijeme na{le su se u ratu sve velike evropske sile osim Italije, koja je jo{ uvijek bila neutralna. U oktobru 1914. godine Wema~koj i Austro-Ugarskoj prilazi Osmansko carstvo. Od tada se taj vojni savez naziva Centralne sile. U rat je 1915. godine u{la i Italija, nakon {to su joj sile Antante tajnim ugovorom u Londonu obe}ale ju`ni Tirol, Goricu, Istru, Trst i dio Dalmacije. U jesen iste godine u rat je na strani Centralnih sila u{la Bugarska. Tokom 1916. godine u rat su na strani Antante stupile Rumunija i Portugal, a naredne, 1917. godine SAD, Kina i Gr~ka. godina
sile Antante
Centralne sile
1914.
Rusija, Francuska, Velika Britanija, Japan, Srbija, Crna Gora
Wema~ka, Austro-Ugarska, Osmansko carstvo
1915.
Italija
Bugarska
1916.
Portugal, Rumunija
1917.
Gr~ka, SAD, Kina
65
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV Evropa u Prvom svjetskom ratu
Pro{irimo znawe
Ratna tehnika Od sredine 19. stoqe}a izgradwa kopnene vojske krenula je ubrzanim tempom. U mnogim zemqama uvodi se op}a vojna obaveza, ~ime su stvorene osnove za anga`ovawe velikih qudskih i materijalnih potencijala u slu~aju rata. Istovremeno sa organizacionim, vr{ene su zna~ajne promjene u naoru`awu i opremi. Mehanizacija rata naglo je napredovala od kraja 19. stoqe}a. Veliki ubojni efekat postignut je kada su izumqene pu{ke repetirke kojima je teoretski 1 000 vojnika moglo ispaliti u minuti 10 000 metaka na udaqenosti od 3,9 km. U roku od pola stoqe}a udvadesetostru~ila se brzina paqbe, a domet pu{ke se pove}ao za {esnaest puta. Razvijala se i artiqerija. Nakon 1914. godine izvanredna wema~ka oru`ja u posqedwim godinama rata imala su ve} domet od preko 100 km, dok je prosjek iznosio 10-20 km. U toku rata upotrijebqena su nova oru`ja. Kod pje{adije se od 1915. godine koristi ru~na bomba. Nijemci su upotrijebili bojne otrove, protiv kojih je izumqena za{titna maska. Britanci i Francuzi su konstruisali prve tenkove. Avioni, koji su u po~etku bili malobrojni i koristili se uglavnom za izvi|awe, krajem rata se sve vi{e anga`uju za bombardovawe protivni~kih polo`aja. Vode se i zra~ne borbe. Osim aviona, upotrebqavaju se i zra~ni baloni (cepelini). U mornarici su se po~eli koristiti prvi nosa~i aviona i podmornice.
Napredak u privredi i tehnici vodili su totalnom ratu. Masovne vojske, pozicioni rat, novi ratni materijal (mitraqezi, mine, baca~i plamena, ru~ne granate, bojni otrovi, tenkovi, avioni, zra~ni baloni i podmornice) obiqe`ili su Prvi svjetski rat. Na slici gore prikazani su vojnici koji u rovu pripremaju minobaca~ki top.
- HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Tekst telegrama kojim je objavqen rat Srbiji K (raqevina Srbija) - Kraqevskom ministarstvu vawskih poslova Ni{ (Be~ 25. (15.) jula 1914.) - otpremqeno u 11 sati i 10 minuta - primqeno u 12 sati i 30 minuta “Po{to srpska kraqevska vlada nije dala povoqan odgovor na notu koju joj je predao austro-ugarski poslanik u Beogradu dne 23. jula 1914., carska i kraqevska vlada je prinu|ena da se sama postara za za{titu svojih prava i interesa, i da se u tu svrhu pribjegne sili oru`ja. Austro-Ugarska se smatra dakle od ovog ~asa u ratnom stawu sa Srbijom.” Ministar vawskih poslova Austro-Ugarske Grof Bertold Prijevod francuskog teksta sa faksimila originala telegrama, u: Istorija Jugoslavije, Beograd 1973.
66
Sve strahote upotrebe gasa predstavqene su na slici “Gassed” (1918.) ameri~kog slikara Xona Singera Sargenta. Vojnike stradale od bojnih otrova nekoliko drugova vode do previjali{ta.
Bojnim otrovima su bili izlo`eni i kowi, koji su za vojnike na frontu nosili opremu i namirnice. Iako su nosili za{titnu masku za disawe, wihove o~i su za razliku od kowanika bile neza{ti}ene i rawive.
67
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU ...Do po~etka 20. stoqe}a obuka vojnika bila je usmjerena na borbu izme|u dvaju protivnika. Vje{tina ga|awa bila je sekundarna jer je kona~nu odluku donosilo hladno oru`je. Jo{ 1914-1915. u pje{adijskoj obuci bilo je naro~ito va`no rukovawe bajonetom, koju }e tek od 1915. po~eti zamjewivati ru~na bomba. Glavno oru`je pje{adije bila je pu{ka sa bajonetom i na nivou bataqona nije bilo drugog oru`ja. Od velikih sila samo je Rusija uvela ru~ne bombe u pje{adiji, kao li~no oru`je vojnika pored pu{ke. Od 1907. u zajedni~ku vojsku uvedeni su mitraqezi. Svaki pje{adijski puk imao je u svom sastavu po 3 mitraqeska odjeqewa sa po 2 oru`ja. Neposredno pred Prvi svjetski rat u sastavu pukova formiraju se mitraqeska odjeqewa (~ete) od 4 do 8 oru`ja, sistema Schwarzlose. U sastavu puka nalazili su se i novouspostavqeni telefonski vodovi. U komorama pukova nosio se veliki {an~ani alat, s ru~nim alatom (a{ov~i} i sjekirica) snabdjeven je dio vojske, negdje i polovina. Vojnik je nosio 120 metaka, za mawe kalibre ~ak i vi{e, ~ime se wegovo optere}ewe pove}avalo na 25 do 30 kg. Dok se pje{adija i kowica sve vi{e unificirala, artiqerija se ra{~lawivala na vi{e vrsta: na operativnu, pozicionu (sa tvr|avskom) i opsadnu artiqeriju. Uporedo sa wenim razvojem, rasle su i wene potrebe za opremom i municijom, signalnim ure|ajima, vozilima za prijevoz ure|aja, reflektorima, promatra~nicama, dalekozorima, kova~nicama, artiqerijskim poqskim `eqeznicama... Untrenbar und Unteilbar, Geschichte der Grosse Weltkriges, Graz-Köln, 1917.; Petar Tomac, Ratovi i armije 19. veka, Beograd, 1968.
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA atentat - ubistvo, napad na `ivot ili prava politi~ke li~nosti ultimatum - posqedwi odlu~an zahtjev; u politici zahtjev sa prijetwom neutralnost - nemije{awe u sukob cepelin ili diri`abl - zra~ni balon
PITAWA I ZADACI Kako su se ispoqavale suprotnosti u odnosima blokova velikih sila prije izbijawa Prvog svjetskog rata? U kojim me|unarodnim krizama su one do{le do izra`aja? [ta je blo uzrok, a {ta povod Prvom svjetskom ratu? Koje su se dr`ave borile na strani Antante, a koje na strani Centralnih sila? Koja su ratna sredstva kori{tena u Prvom svjetskom ratu?
68
Frontovi Već na početku rata 1914. godine u Evropi su formirana tri fronta: Zapadni, Istočni i Balkanski. Na Zapadnom frontu, na granici Belgije i Francuske sa Njemačkom, sukobile su se njemačke i francusko-britanske snage. Nakon zauzimanja Belgije, Nijemci su prodrli na teritoriju Francuske do rijeke Marne, gdje su Francuzi uz pomoć Britanaca zaustavili njihov napad. Od tada je počeo rovovski rat. Na Istočnom frontu, na granici Rusije sa Njemačkom i Austro-Ugarskom vođene su teške borbe. Rusi su u istočnoj Poljskoj doživjeli veliki poraz, ali su osvojili dio Galicije. Na Balkanskom frontu Austro-Ugarska je vodila borbe sa Srbijom i Crnom Gorom. Njena vojska je poražena u Srbiji na Ceru i Kolubari i primorana na povlačenje. Krajem 1914. godine došlo je do zatišja na svim frontovima. Tokom maja 1915. godine na Istočnom frontu snage Centralnih sila su potisle rusku vojsku i osvojile ruski dio Poljske. Na Zapadnom frontu je i dalje vođen pozicioni rat. U oktobru 1915. godine snage Centralnih sila su uz pomoć Bugarske, poduzele ofanzivu na Balkanskom frontu. Srbijanska vojska morala se povući preko Kosova i Albanije do Soluna i grčkog ostrva Krfa. Nakon napada Austro-Ugarske vojske, u januaru 1916. godine je kapitulirala Crna Gora. Tokom 1916. godine, na Zapadnom frontu vođene su velike borbe kod francuske utvrde Verdena, strateški važne tačke za odbranu. U tim borbama su gubici bili veliki. Prema službenim podacima Francuzi su izgubili oko 350 000 a Nijemci oko 330 000 osoba. Do kraja godine Francuzi su ponovo osvojili izgubljene položaje i protivnici su se ponovo našli na istim pozicijama kao i na početku 1916. godine. Verden je tada postao simbol besmislenosti rata. Druga značajna bitka vođena je na rijeci Somi, u kojoj su Britanci prvi put masovno upotrijebili tenkove. Gubici su bili veliki - na strani saveznika oko 700 000, a na strani Njemačke oko 600 000 osoba.
Da biste što bolje sagledali stanje na frontovima, pogledajte kartu na jednoj od prethodnih stranica.
Božićno primirje 1914. godine U vrijeme Božića 1914. godine na Zapadnom frontu vojnici su pjevali jedni drugima prijateljske božićne pjesme, borbe nisu vođene, a vojnici sa različitih strana su se pozdravljali i mijenjali poklone. Južno od belgijskog Iperna odigrana je i fudbalska utakmica između jednog njemačkog i britanskog puka. Sedmicu kasnije, na obje strane je došla naredba da se puca na protivnika. Borbe kod Verdena su bile posebno oštre, na obje strane oko grada su se smjenjivali napadi i protivnapadi. Front je bio uvezan brojnim podzemnim tunelima iz kojih su vojnici stupali u blisku borbu. Iz pisma jednog francuskog vojnika kod Verdena: Kakvo krvoproliće, kakve strašne slike, kakav pokolj. Ne nalazim riječi za moja osjećanja. Ni pakao ne može biti tako strašan.
Jedan od rovova na verdenskoj liniji fronta
69
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV
U SAD-u je načinjen ratni plakat sa likom Ujaka Sama (Uncle Sam), koji je predstavljao personifikaciju SAD-a. Ispod slike je tekst kojim su američki dobrovoljci pozivani u armiju: “I want you for the U.S. Army.” (“Želim te za armiju SAD-a.”). Uporedite taj plakat prikazom iznad. Radi se o njemačkom plakatu čiji tekst kaže “Čak i najmanje dijete žuri da uplati ratni doprinos.” Na sljedećim web stranicama pokušajte pronaći još koji zanimljiv plakat svih zaraćenih strana pa napravite prezentaciju.
U toku 1916. godine odigrala se i najveća pomorska bitka u Prvom svjetskom ratu. U bici kod Jitlanda kod sjeverozapadne obale Danske (31. maja 1916.), gubici su bili obostrani, ali su oni više pogodili Nijemce čija je flota bila slabija. Nakon toga, oni grade podmornice, pokušavajući da ugroze snabdijevanje i prebacivanje vojske sila Antante na frontu. Iduće godine Nijemci su totalnim podmorničkim ratom pokušali uništiti Veliku Britaniju, a počeli su potapati brodove neutralnih zemalja. To je ubrzalo ulazak Sjedinjenih Američkih Država u rat. Godine 1917. nisu vođene obimnije vojne operacije. Na strani sila Antante u rat su u aprilu 1917. godine stupile SAD, nakon što im je Njemačka notom najavila da će početi neograničeni pomorski rat u kojem će napasti i njene brodove koji budu pristizali u britanske i francuske luke. Zbog Oktobarske revolucije Rusija je izašla iz rata. To je iskoristila Njemačka i osvojila velike teritorije i nametnula Rusiji mir, koji je potpisan 3. marta 1918. godine u Brest Litovsku. Krajem oktobra i u novembru 1917. godine Centralne sile su uspjele probiti Italijanski front kod Kobarida i izvršiti prodor do rijeke Piave. Tokom 1918. godine počeo je raspad u taboru Centralnih sila. Nezadovoljstvo naroda, dezerterstvo i pobune u vojsci i mornarici, slaba ishrana i loše naoružanje, učinili su bezizglednim dalje vođenje rata. Na opadanje morala u vojnim snagama Centralnih sila utjecao je i dokument “14 tačaka” američkog predsjednika Thomasa Woodrow Wilsona, u kojima je predložio samoopredjeljenje naroda Evrope i trajni mir. U njima je dao plan poslijeratnog uređenja svijeta i načela međunarodnih odnosa.
U augustu 1918. godine saveznici su izvršili opći napad i natjerali Nijemce na povlačenje. U septembru je probijen Solunski front, pa je Bugarska kapitulirala. Krajem oktobra 1918. godine raspao se Italijanski front i 3. novembra je kapitulirala Austro-Ugarska. U Njemačkoj je izbila revolucija i car je uklonjen s vlasti, a u zemlji je proglašena republika. Njemačka je potpisala kapitulaciju 11. novembra 1918. godine.
Razglednice iz I svjetskog rata: 1) Njemačka; 2) Britanska; 3) Francuska; 4) Američka. Šta mislite, kakvu poruku nosi svaka od ovih razglednica? Koja vas se najviše dojmila?
www.firstworldwar.com www.ww1-propaganda-cards.com
70
Francuski vojnici pred zarobljenim njemačkim tenkom
71
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU ...Mjeseci odmiču. Ovo ljeto 1918. najkrvavije je i najteže. Dani su kao anđeli u zlatu i u plavetilu nedohvatni iznad prstena poništenja. Ovdje znade svatko, da ćemo izgubiti rat. O tome se mnogo ne govori; pomičemo se natrag; više nećemo moći u navalu iza ove velike ofanzive, nemamo više ni ljudi ni municije. Ali vojna traje dalje, - umiranje traje dalje. Ljeto 1918. - Nikad nam se život, u svom siromašnom obliku, nije tako poželjnim učinio kao sada; - crven, brbljav mak na livadama uz naše nastambe, glatki kukci na vlatima travki, tople večeri u polutamnim, hladnim sobama, crno tajanstveno drveće sutona, zvijezde i romon vode, snovi i dugi san, - oh, živote, živote, živote! Ljeto 1918. - Nikad se u šutnji nije toliko podnijelo kao sada u času polaska na frontu. Izronile su divlje glasine o primirju i miru; one bičuju; zbunjuju srca i čine polazak težim nego ikad prije! Ljeto 1918. - Nikad život nije gorči i užasniji, nego li u satima vatre, kad blijeda lica leže u blatu, ruke se grče prema jednom jedinome: “Ne! Ne! Ne, još sada ne! Ne još sada , u zadnjem času!” Ljeto 1918. - Lahor nade, koji ćarlija preko popaljenih polja, bijesna vrućica nestrpljenja, razočaranja, najbolnija jeza smrti, neprijatno pitanje: Zašto? Zašto se već ne učini kraj? I zašto leprše ove glasine o kraju? Toliko imade letača ovdje; i oni su tako sigurni, da podižu hajku već na pojedine ljude kao na zečeve. Na jedno njemačko lijetalo dolazi najmanje pet engleskih i amerikanskih. Na jednoga njemačkog gladna i umorna vojnika u jarku dolazi pet snažnih, svježih u neprijateljskom jarku. Na jedan njemački komis dolazi preko pedeset konzervi mesa. Mi nismo potučeni, jer mi smo kao vojnici bolji i iskusniji, mi smo od mnogostruke premoći jednostavno zgnječeni i nazad potisnuti. Nekoliko kišovitih tjedana leži iznad nas - sivo nebo, siva kaljužasta zemlja, sivo umiranje. Kad se vozimo u jarke, prodire nam vlaga kroz kabanice u odijelo; - i tako je kroza sve vrijeme vani. Mi se ne osušismo. Tko još čizme nosi, zaveže ih gore vrećama za pijesak, da ilovačasta voda tako brzo u njih ne prodre. Puške rđaju, uniforma okruti, sve je tekuće i raskvašeno, kapljevita, vlažna uljasta masa zemlje, na kojoj stoje žute mlake, sa spiralnim crvenim mrljama krvi, i u koju tonu mrtvi, ranjeni, preživjeli. Oluja šika preko nas, tuča granatnih krhotina trga iz ove zbrke sive i žute sitne djetinje krikove pogođenih i za noći stenje rastrgani život, mučno i teško, prema šutnji. Naše su ruke zemlja, naša su tjelesa ilovača, a naše oči kaljuže kiše. Već ne znamo, da li još živimo.
72
Tad se sunovrati žega u naše rupe kao kakva magla, vlažna i sparna, i jednog od ovih dana kasna ljeta padne Kat, kad je pošao po jelo. Nas smo dvojica sami. Povijem mu ranu: čini se, da je goljen razmrskana. Hitac je u kost, i Kat stenje očajno: “Baš sada - baš sada.” Tješim ga. “Tko zna, kako će još dugo ova nevolja trajati. A ti si bar spašen.” Erich Maria Remarque, Na zapadu ništa novo, Zagreb, 1929.
PITANJA I ZADACI Koji su glavni frontovi formirani u Evropi? Navedite glavne operacije na njima. Razmislite i uporedite stanje vojske na frontovima i pozadini. Pogledajte neke od razglednica iz rata. Šta mislite, koliki su utjecaj imali propagandni plakati i razglednice?
73
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV
Nezadovoljstvo ratom i revolucija u Rusiji
Nikolaj II Romanov
Porodica posljednjih Romanova
Lenjin
74
Ratni napori od 1914. do 1917. godine u velikoj mjeri su dezorijentisali državni aparat i privredu Rusije, koja je na frontu doživjela teške poraze. To je utjecalo na nezadovoljstvo u zemlji, posebno radništva, pa je u pobuni radnika i vojnih garnizona u glavnom gradu Petrogradu (današnji Sankt Petersburg) za nekoliko dana srušeno višestoljetno Rusko carstvo. Pobuna je počela 15. februara po julijanskom, odnosno 3. marta 1917. godine po gregorijanskom kalendaru. Ruski car Nikolaj II Romanov bio je prisiljen da abdicira, a vlast preuzima Privremena vlada. U julu 1918. godine, bjelogardejci su zaprijetili Jekaterinburgu u Sibiru, gdje je bivši ruski car Nikola II bio zatvoren. Po nalogu Lenjina cijela carska porodica je u noći 17. jula 1918. godine bila ubijena. Privremena vlada je pokazala da nije u stanju riješiti sve nagomilane probleme, a utjecaj boljševika-komunista, koji su obećali sklapanje mira, zemlju seljacima i poboljšanje položaja radništva stalno je rastao. Njih je predvodio Vladimir Ilyich Ulyanov Lenin (Vladimir Iljič Uljanov Lenjin, 1870-1924.) koji je izložio program po kojem je u Rusiji trebalo provesti komunističku revoluciju koja će srušiti postojeću vlast i omogućiti da je preuzmu boljševici, odnosno sovjeti u kojima su oni imali većinu. Vojne snage Privremene vlade su 24. oktobra (po julijanskom, 7. 11. po gregorijanskom kalendaru) napale vojne snage sovjeta. Time je u Petrogradu izbila opća oružana pobuna, koja se proširila na druge gradove. Boljševici su u Petrogradu uspjeli zauzeti najvažnije državne institucije, svrgnuti Privremenu vladu i proglasiti vlast sovjeta. Na izborima provedenim nakon preuzimanja vlasti, boljševici nisu pobijedili. Da bi se održali na vlasti uveli su diktaturu. Nakon revolucije Rusija je istupila iz rata i 3. marta 1918. godine u Brest Litovsku sklopila privremeni mir sa Centralnim silama. Po njegovim odredbama morala se odreći nekih područja (Estonije, Kurlandije, Letonije, Litve, Poljske...), a morala je priznati nezavisnost Finske i Ukrajine.
Međutim, mira u Rusiji nije bilo. Uskoro je započeo građanski rat, u kojem su se protiv sovjetske vlasti borili carski generali kao i snage koje su bile protiv boljševičke vlasti, tzv. Bijeli. Njih su pomagale Velika Britanija i Francuska, a na njihovu stranu je stala i Poljska, čiji je cilj bio da pripoji ukrajinska i bjeloruska područja. Oktobarska revolucija u Rusiji potakla je slične pokrete u mnogim evropskim državama. Carevo najmlađe dijete, sin Aleksej, bolovao je od hemofilije. Čineći sve što je u njenoj moći da ga spasi, carica Aleksandra Fedorovna je sklopila prijateljstvo sa čudakom Grigorijem Rasputinom. On se smatra za jednu od najkontroverznijih ličnosti ruske historije. Ljudima na dvoru je smetao njegov utjecaj na caricu i cijelu porodicu, pa su ga nekoliko puta pokušali ubiti. To im je uspjelo nakon što su ga istukli, pucali u njega i bacili u rijeku. Najčudnije je bilo to, da je umro od utapljanja a ne od batina i metaka.
Grigori Rasputin (1864 - 1916)
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Lenjinov govor na II sveruskom kongresu sovjeta, tekst dekreta sovjetske vlade o miru od 8. novembra (26. oktobra) 1917. godine Pitanje mira je goruće pitanje, bolno pitanje današnjice. O njemu je mnogo govoreno, napisano i vi svi ste, vjerovatno, o njemu mnogo diskutovali. Zbog toga mi dozvolite da pređem na čitanje deklaracije, koju će od vas izabrana vlada izdati. Deklaracija o miru ...Radnička i seljačka vlada stvorena revolucijom od 24/25. oktobra koja se oslanja na Sovjete radničkih, vojničkih i seljačkih deputata, mora smjesta započeti pregovore o miru. Naš apel mora biti upućen i vladama i narodima. Mi ne možemo ignorisati vlade, jer se time otežava mogućnost zaključenja mira, a narodna vlada tako ne smije da radi ali mi nemamo nikakvog prava da se istovremeno ne obratimo i narodima. Svuda se vlade i narodi međusobno razilaze. I zato smo mi dužni da pomognemo narodima da se umiješaju u pitanje rata i mira. Mi ćemo, svakako, svestrano
75
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV braniti sav naš program mira bez aneksija i kontribucija. Mi nećemo odstupati od njega, ali mi moramo izbiti iz ruku naših neprijatelja mogućnost da nam kažu da su njihovi uslovi drukčiji i da zato oni nemaju radi čega da sa nama pregovaraju. Ne, mi moramo da ih lišimo te povoljne mogućnosti i da ne iznosimo naše uslove ultimativno. Zato je i unesen stav o tome da ćemo mi razmotriti sve uslove mira i sve prijedloge. Da ćemo razmotriti još uvijek ne znači da ćemo prihvatiti... ...Mi predlažemo primirje od tri mjeseca, ali ne odbijamo ni kraći rok, kako bi iscrpljena vojska mogla slobodno da predahne bar za neko vrijeme, a osim toga kako bi se u svim kulturnim zemljama sazvale narodne skupštine da pretresu uslove. Predlažući hitno zaključenje primirja, mi se obraćamo svjesnim radnicima onih zemalja koje su mnogo učinile za razvitak proleterskog pokreta... ...Radnički pokret će pobijediti i prokrčiti put ka miru i socijalizmu. (Dug buran aplauz) Fuad Slipičević, Prvi svjetski rat 1914. - 1918., Sarajevo 1957.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA boljševizam - skup Lenjinovih učenja o borbi radničke klase i njene predvodnice, komunističke partije; pristalica boljševizma naziva se boljševik dekret - odluka ili rješenje, naredba sovjet - savjet
PITANJA I ZADACI Koji su bili uzroci Oktobarske revolucije u Rusiji 1917. godine? Kakve je ona imala posljedice za Rusiju i svijet? Kada je Rusija sklopila privremeni mir sa Centralnim silama? Kakve posljedice je on imao?
76
Rezultati i posljedice rata U toku 1918. godine na svim frontovima saveznici su prešli u opću ofanzivu. Britanci su u Maloj Aziji pobijedili Osmansko carstvo i zauzeli Palestinu, Siriju i Mesopotamiju, pa je ono uskoro kapituliralo. Na Zapadnom frontu saveznici su u oktobru pokrenuli veliku ofanzivu, pa je Austro-Ugarska kapitulirala 4. a Njemačka 11. novembra 1918. godine. Gubici ljudstva i materijala, kao i civilnog stanovništva u Prvom svjetskom ratu dostigli su ogromne razmjere. Tome su doprinijeli angažovanje masovnih armija, kao i upotreba novih tehničkih i borbenih sredstava (mitraljez, artiljerija, tenkovi, avioni, bojni otrovi...). Osim toga veliki gubici uzrokovani su odlaskom u zarobljeništvo, epidemijama i nedostatkom namirnica. Od oko 70 miliona mobilisanih, ubijeno je ili umrlo od rana i bolesti i gladi oko 20, a ranjeno 18 miliona vojnika. država
poginuli
ranjeni
Austro-Ugarska Francuska Italija Njemačka Rusija SAD Osmansko carstvo Velika Britanija
1 200 000 1 385 000 460 000 1 808 000 1 700 000 115 000 325 000 947 000
3 260 000 3 044 000 947 000 4 247 000 4 950 000 206 000 400 000 2 122 000
Radost u Parizu pred nadolazećim, dugo očekivanim mirom
Vijest o miru se munjevito proširila kroz cijeli svijet. Novine i telegrami su pisani i susjedi su sa radošću jedni drugima saopćavali radosnu vijest. U Parizu francuski, britanski i američki vojnici su sa građanima Pariza formirali spontano povorku kroz grad. U Londonu su žene i djeca plesali na ulicama.
Gubici u Prvom svjetskom ratu (1914-1918)
Rat, koji je trajao više od četiri godine, uzrokovao je duboke promjene u teritorijalnom statusu i političkim ustanovama. Pokrenuo je i kolonijalni svijet, što je dovelo do potkopavanja prevlasti Evrope nad azijskim zemljama. Poraz centralnih sila promijenio je političku kartu Evrope. Na području koje je 1914. godine bilo područje četiri velika carstva, Ruskog, Njemačkog, AustroUgarskog i Osmanskog nastalo je deset država.
77
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV Gotovo cijeli Zapadni front je obilježen grobljima i spomenicima koji podsjećaju na poginule u ratu. U francuskom nacionalnom mauzoleju kod Verdena nalaze se ostaci oko 130 000 nepoznatih francuskih i njemačkih vojnika. U dolini Some nalazi se oko 4 110 britanskih grobalja. Jednostavan križ je obilježavao grob vojnika. Mnogi su bili razneseni od artiljerije i nisu više mogli biti prepoznati. Na njih se sjeća na manifestacijama posvećenim neznanim vojnicima.
Tomas Vudro Vilson je prije nego {to je 1912. izabran za predsjednika SAD-a bio poznati profesor. Kao ratni vo|a bio je vjeran principima i u tome dosqedan. Ipak, nije mogao ubijediti ameri~ki Kongres da SAD pristupe Dru{tvu naroda, da bi se u budu}nosti izbjegle opasnosti rata. Za svoja nastojawa za mir u Evropi Vilson je 1919. godine dobio Nobelovu nagradu za mir.
http://en.wikipedia.org/wiki/ Treaty_Versailles
78
Hrvatske i slovenske zemlje pripremale su se na ujedinjenje sa Srbijom da bi osnovale jugoslavensku državu. Austrijski Nijemci i Mađari su se razdvojili i formirali dvije države, Austriju i Mađarsku. Na granicana Srednje i Istočne Evrope počela se obnavljati poljska država. Baltičke zemlje Litva, Letonija, Estonija i Finska postale su nezavisne.
Versajski mirovni ugovor. Formirawe Dru{tva (Lige) naroda Nakon zavr{etka Prvog svjetskog rata po~ele su pripreme za odr`avawe mirovne konferencije te postavqawe uvjeta za sklapawe mira. Glavne sjednice konferencije odr`ane su u Versaju, gdje je 28. juna 1919. godine, ta~no pet godina nakon Sarajevskog atentata potpisan Versajski mirovni ugovor. Bio je to ugovor o miru izme|u Wema~ke i sila Antante. Mir sa ostalim pora`enim dr`avama sklopqen je kasnije. U vrijeme odr`avawa Konferencije, u Evropi su se {irile socijalne revolucije, najve}im dijelom sa socijalnim ciqevima, koje su potresale kontinent od Rusije do Wema~ke i imale prili~an utjecaj na stavove u~esnika konferencije. Sredi{wa li~nost na konferenciji je bio ameri~ki predsjednik Tomas Vudro Vilson, koji je na zasjedawe do{ao ~vrsto uvjeren da }e se rad konferencije odvijati pod zastavom gra|anske demokratije, koju je on godinu dana ranije usvojio u svojih “14. ta~aka”, koje je Evropa u to doba odu{evqeno pozdravila. Osim definisanih politi~kih koncepata, u koje treba ubrojiti i ideju o osnivawu Dru{tva naroda, Vilsonov je autoritet pove}avala i ~iwenica {to je nastupao kao predsjednik SAD-a, koje su potkraj rata imale u rukama gotovo polovinu svjetskog kapitala i kod kojih su bile zadu`ene i najmo}nije dr`ave Antante. Te{ko}u je predstavqalo i samo pitawe kako organizovati i konferenciju na kojoj je u~estvovalo 25 dr`ava sa pet kontinenata, ali bez Sovjetske Rusije. Stvarne odluke donosilo je najprije Vije}e desetorice,
sastavqeno od po dva predstavnika velikih sila. Nakon {to se Japan, po{to je bilo udovoqeno wegovim zahtjevima, povukao odlu~ivalo je Vije}e ~etvorice, tj. predstavnici vlada SAD-a, Velike Britanije, Francuske i Italije. Uz wih radili su jo{ i odbori a povremeno su se odr`avali povjerqivi razgovori. Versajski mirovni ugovor sadr`avao je odluke koje su se odnosile na ekonomsko-finansijska, vojna i politi~ko-teritorijalna pitawa. Najprije je 28. juna 1919. godine zakqu~en mirovni ugovor saveznika sa Wema~kom. U roku od 30 godina Wema~ka je morala isplatiti nadoknadu za {tete po~iwene ratom. Od toga je trebala isplatiti Jedno od versajskih zasjedawa saveznicima iznos od 20 milijardi zlatnih maraka, u raznoj robi i brodovima i vratiti sva zaplijewena dobra na okupiranim teritorijama. Wema~ka je morala isporu~iti ve}i dio svoje trgova~ke, ratne i ribarske flote. Pored toga, morala je pet godina graditi trgova~ke brodove za pobjednice u ratu. Donijete su i brojne mjere kojima je trebalo oslabiti vojnu mo} Wema~ke. Nije smjela imati ve}u vojsku niti uvesti op}u vojnu obavezu. Ukinuta je vojna obaveza, a armija je mogla imati najvi{e 100 000 osoba. Ratna flota je bila svedena na mali broj brodova. Istovremeno joj je bilo zabraweno da gradi podmornice i dr`i avijaciju. Morala je Antanti predati ve}inu svog te{kog naoru`awa i obavezati se da }e uni{titi veliki broj pu{aka. Mirovnim ugovorom oduzeti su joj Alzas i Loren, koje je ponovo dobila Francuska... Na rok od 15 godina Wema~ka je morala ustupiti Saarsku i demilitarizirati Rajnsku oblast, u koje je Antanta poslala svoju vojsku. Ipak je najte`a odredba mirovnog ugovora bila velika ratna od{teta {to ju je Wema~ka morala isplatiti savezni~kim zemqama... Ugovor je zapravo bio diktat Antante pobije|enoj dr`avi, koju su proglasili jedinim krivcem za rat. Wema~ka delegacija nije mogla sudjelovati u izradi ugovora, ve} su joj uru~ili gotov ugovor i ostavili joj svega nekoliko dana da ga potpi{e. Mirovni su uvjeti bili vrlo te{ki, a na wima je najvi{e insistirala Francuska. Svojim strogim odredbama mirovni ugovor se usjekao u svijest wema~ke javnosti kao “versajski diktat” i ve} je nosio u sebi klicu budu}ih sukoba. Versajski mirovni ugovor postao je obrazac za sve daqwe ugovore Antante s ostalim pobije|enim dr`avama: sa Austrijom u Sern @ermenu, u Trianonu s Ma|arskom, u Neiju s Bugarskom i u Sevru s Osmanskim carstvom.
79
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV Evropa nakon Prvog svjetskog rata
I pored svih nedostataka, Dru{tvo naroda je predstavqalo zna~ajnu etapu u razvoju me|unarodne zajednice. Wime su udareni temeqi stvarawu efikasnije me|unarodne organizacije - Organizacije ujediwenih nacija. Ve} 1919. godine izbio je rat izme|u Gr~ke i Turske (1919-1922). Gr~ka je iskoristila svoj polo`aj ~lanice Antante i napala Tursku. Rat se zavr{io pobjedom narodnooslobodila~kih trupa Turske pod vodstvom Mustafa Kemal-pa{e. Ataturk Kemal Mustafa, turski vojskovo|a i politi~ar. Bio je u~esnik Mladoturske revolucije 1908. godine, a istakao se u toku Balkanskih ratova i Prvog svjetskog rata. Nakon rata je bio vo|a nacionalnog pokreta za nezavisnost Turske, tvorac i prvi predsjednik Republike (1923.). Po wegovom planu izvr{ene su zna~ajne reforme, kojima je Turska pretvorena u modernu evropsku dr`avu. Kemal-pa{a uvodi Parlament, donosi demokratski Ustav, daje pravo glasa `enama i uvodi jo{ noviteta pa je 1934. godine dobio nadimak Ataturk (otac Turske).
Sistem kojeg je stvorila Pariska mirovna konferencija (po mjestu zasjedawa nazvan i versajski sistem) bio je daleko od toga na {ta je pretendovao. Poslijeratni svijet je isuvi{e ure|ivan s gledi{ta pobije|enih i pobjednika a da bi taj svijet mogao `ivjeti u miru i bez revan{isti~kih te`wi. Tako je versajski sistem od samog po~etka nosio u sebi klicu budu}ih kriza i novoga svjetskog sukoba. U vrijeme odr`avawa Mirovne konferencije, na inicijativu ameri~kog predsjednika Wilsona formirano je Dru{tvo ili Liga naroda, sa sjedi{tem u @enevi. Wegovo osnivawe imalo je za ciq da se osigura mir i oja~a me|unarodna saradwa. Osnovni dokument Dru{tva naroda bio je Pakt od 26 ~lanica, koji je prilo`en Versajskom mirovnom ugovoru. Na osnovu wegovih odredbi ~lanice su se obavezale da }e po{tovati nezavisnost i integritet i da }e sve sukobe poku{ati rije{iti na miran na~in. U po~etku, Dru{tvo naroda imalo je uspjeha u rje{avawu mawih sukoba i spre~avawu lokalnih ratova. U toku svog djelovawa (1919-1939) Dru{tvo naroda nije uspjelo u svom glavnom zadatku da o~uva mir. Najve}i nedostatak dru{tva naroda bio je u tome {to donesene odluke nisu bile obavezne za zemqe koje nisu bile wegove ~lanice.
80
Ataturk Kemal Mustafa-pa{a (1880-1938)
Nova dr`ava - Republika Turska
81
Prvi svjetski rat (1914-1918)
Historija IV
Pro{irimo znawe
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA
- HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU -
diktatura - neograni~ena vlast koja se oslawa na silu, vojsku i policiju Baltik - podru~je Balti~kog mora, velikog zaliva izme|u Skandinavskog poluotoka i evropskog kopna; glavne luke su Kopenhagen, [}e}in, Gdawsk, Riga, Petrograd, Helsinki i [tokholm
Mirovni ugovor sa Wema~kom, koji je prvi sa~iwen i prvi potpisan, poslu`io je kao uzor svim drugim ugovorima. Po{to je ceremonija potpisivawa tekstova mirovnih ugovora objavqena u razli~itim pari{kim dvorcima, ugovori su dobili imena po wima. Najprije je potpisan ugovor sa Wema~kom u Versaju 28. juna 1919., i to u onoj istoj “Sali ogledala” u kojoj je u januaru 1871. poslije pobjede Pruske nad Francuskom, progla{eno wema~ko ujediwewe. Zatim su slijedili potpisi ugovora sa Austrijom u dvorcu Sen @ermen, 10. septembra 1919., sa Bugarskom u Nejiju, 27. novembra 1919., sa Ma|arskom u dvorcu Trijanon 4. juna 1920., i posqedwi sa Turskom u Sevru 10. avgusta 1920. Pobije|ene dr`ave nisu bitnije utjecale na sadr`aj mirovnih ugovora: one su morale samo prihvatiti i potpisati tekstove koje su pripremili pobjednici. Wema~ka je po odredbama Versajskog ugovora morala da vrati Francuskoj oblasti Alzas i Loren koje je pripojila poslije uspje{nog rata 1870-1871. Oblast Sar je stavqena pod upravu Dru{tva naroda, s pravom stanovni{tva da poslije 15 godina odlu~i plebiscitom o daqoj sudbini teritorije: tokom tih 15 godina rudnici ugqa ustupqeni su Francuzima na eksploataciju. Wema~ka se obavezala da demilitarizuje desnu obalu Rajne u dubini od 50 km. Lijevu obalu Rajne okupirale su pobjedni~ke vojske kao garanciju za izvr{ewe uslova ugovora, a na desnoj obali uspostavqena su tri mostobrana: kod Kelna, Koblenca i Majnca. Stanovni{tvu teritorija Ojpen i Malmedi, uz belgijsku granicu, ostavqeno je pravo da se plebiscitom izjasni ho}e li ostati Wema~koj, a wema~ka dr`avna teritorija je presje~ena koridorom niz Vislu do balti~kog mora, ~ime je slovenskoj dr`avi obezbije|en izlaz na more kod grada Gdawska (Dancig). Gdawsk je stekao status slobodnog grada i stavqen je pod upravu Dru{tva naroda, ali je trebao da slu`i kao poqska luka... Wema~koj su oduzete sve kolonije... Wema~ka vojska ograni~ena je na snage dovoqne za odr`avawe unutra{weg reda, ali koje nikoga vani nisu mogle ugroziti: suhozemne trupe mogle su brojati do 100.000 vojnika i 4.000 oficira, a mornarica ne vi{e od 13.500 mornara i 1.500 oficira; flota nije smjela imati ve}e ratne brodove i podmornice; bilo joj je zabraweno da dr`i vazduhoplovstvo i oklopne suhozemne snage. Andrej Mitrovi}, Vreme netrpeqivih. Politi~ka istorija velikih dr`ava Evrope 1919-1939., Beograd 1974.
82
PITAWA I ZADACI Koliki su bili gubici u Prvom svjetskom ratu? Kako je izgledala politi~ka karta Evrope nakon Prvog svjetskog rata? Koje su nove dr`ave nastale u Evropi? Koje je glavne odredbe sadr`avao Versajski mirovni ugovor? Kojim je mjerama trebalo oslabiti mo} Wema~ke? [ta su bili ciqevi Dru{tva naroda?
83
BiH u Prvom svjetskom
ratu (1914-1918)
1914. Sarajevski atentat, uhapšeni atentatori, Austro-Ugarska objavila rat Srbiji, uvodi se ratna privreda 1914-1915. Bosna i Hercegovina je neposredno ratno područje 1915. Problem izbjeglica u Bosni i Hercegovini, formiran Jugoslovenski odbor 1917. Majska deklaracija, Krfska deklaracija 1918. Kraj rata i kraj austrougarske vlasti u Bosni i Hercegovini, koja ulazi u sastav Države Slovenaca, Hrvata i Srba 1918. U Sarajevu konstituisan Glavni odbor Narodnog vijeća SHS za Bosnu i Hercegovinu
BiH u Prvom svjetskom ratu (1914-1918)
Historija IV
Bosna i Hercegovina kao neposredno ratno područje (1914-1915)
Sa suđenja sarajevskim atentatorima
Za smještaj izbjeglica u početku je na raspolaganju bilo 60% zemlje. Dva okružna mjesta, Bihać i Travnik su odmah u početku popunjeni izbjeglicama, tako da više nisu imali mogućnosti za prihvat izbjeglica. Također je i Mostar imao teškoća da osigura smještaj evakuiranim iz graničnih područja, dok je u 30 srezova i ekspozitura nedostajao odgovarajući smještaj. Neki srezovi su bili opterećeni dok su drugi, u kojima su privredni odnosi bili znatno povoljniji, ostali nedovoljno iskorišteni. Na aktivnosti izbjeglica pomoću kojih bi oni mogli osigurati svoje izdržavanje, moglo se samo djelimično računati, s obzirom da su veliki dio izbjeglica predstavljali starci, žene i djeca.
86
Prisjetimo se sarajevskog atentata... Vojni sukobi između Srbije i Austro-Ugarske počeli su austrougarskom ofanzivom na Srbiju, 12. augusta 1914. godine. Nakon poraza na Ceru, austrougarska vojska se preko Drine povukla u Bosnu. Srbijanska i crnogorska vojska su prešle Drinu i ušle u istočnu Bosnu. Za vrijeme njihovog prodora došlo je do više borbi sa austrougarskom vojskom, čime je Bosna i Hercegovina postala neposredno ratno područje. Krajem augusta austrougarska vojska je uspjela protjerati srbijanske i crnogorske jedinice preko Drine. Neposredno nakon početka rata austrougarska uprava je poduzela represivne mjere prema bosanskohercegovačkim Srbima. Uzimani su i taoci koji su svojim životima garantovali za objekte od vojnog značaja. Svaki incident imao je za posljedicu njihovo pogubljenje. Zbog antiaustrijske politike u Bosni i Hercegovini je u toku rata organizirano više sudskih procesa protiv Srba. Politički sumnjive osobe internirane su u unutrašnjost Austro-Ugarske. Nakon što su južne i istočne granične oblasti zemlje postale neposredno poprište ratnih operacija, veliki dio stanovništva morao je napustiti svoje domove, dok je s druge strane dio morao biti vojno evakuisan. Na taj način problem izbjeglica postao je aktuelan neposredno nakon izbijanja rata. U ljeto 1915. godine ukupno se izvan njihovog ranijeg mjesta boravka nalazilo 104 000 izbjeglica. Takvo stanje potrajalo je sve do jeseni 1915. godine, kada je nakon uspješne ofanzive Centralnih sila u Srbiji stvorena mogućnost za njihov povratak. U prvo vrijeme nije uslijedio masovan povratak izbjeglica u mjesta iz kojih su izbjegli, jer je transport vojnih jedinica zemaljskom željeznicom ostavljao malo prostora za civilni saobraćaj, što je prouzrokovalo nedostatak namirnica u graničnim srezovima. Istovremeno je nedostajao prostor za smještaj jer je veliki dio objekata bio uništen, pa su poduzete aktivnosti da se on osigura.
U martu 1915. pri Zemaljskoj vladi osnovan je Departman za izbjeglice, kojem je povjereno zbrinjavanje izbjeglica i evakuisanih. Vremenom se broj izbjeglih smanjio, pa je na taj način bilo moguće u oslobođenim krajevima osigurati radnu snagu potrebnu za oživljavanje privrednog života. Broj razorenih, odnosno oštećenih stambenih i privrednih objekata iznosio je 5 000 useljivih i 10 000 neuseljivih. Uprava se morala ograničiti na to da stambene manje oštećene objekte osposobi za nužni smještaj, a da se izgradnja novih objekata provede u vidu izgradnje blokova stambenih kuća. Nedostatak radne snage na poljima mogao je samo djelimično biti prevladan. Kasni povratak izbjeglica doprinio je da je veliki dio zemlje ostao neobrađen. Iz ostatka sredstava veliki dio je iskorišten za snabdijevanje ugroženog stanovništva, nabavljena je garderoba i veš, obuća i ćebad. Zbog posljedica rata u Bosni i Hercegovini je uvedena ratna privreda. Bosanskohercegovačko stanovništvo moralo je za potrebe vojske staviti na raspolaganje vozila, vučnu i tegleću stoku, osigurati smještaj i snabdijevanje. Ratna razaranja na području vojnih operacija, vojne mobilizacije, izbjeglištvo evakuacije i internacije izazvali su velike poremećaje u privredi zemlje. Proizvodnja u većini industrijskih preduzeća i rudnika nije dostizala predratnu, a u mnogim slučajevima je bila prepolovljena ili potpuno prekinuta. Usljed nedostatka radne snage tokom rata poljoprivredna proizvodnja organizovana je na principu prinudnih akcija. Saznanje da će rat dugo trajati primoralo je nadležne organe u poduzimanju brojnih mjera za racionalno trošenje postojećih zaliha i osiguranje snabdijevanja stanovništva.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Svojom proizvodnjom Bosna i Hercegovina ni u mirno doba nije mogla zadovoljiti potrebe za žitaricama, tako da je svake godine velika količina morala bila uvožena. Izbijanjem rata, zemlja se našla pred velikim problemima u ishrani stanovništva. Saznanje da će rat dugo trajati primoralo je nadležne organe da poduzmu brojne mjere za racionalno trošenje postojećih zaliha i osiguranje snabdijevanja stanovništva. Posebna pažnja posvećena je proljetnoj sjetvi 1915., u koju su se trebali uključiti sigurnosni organi u zemlji. Također su na sjetvi trebale učestvovati izbjeglice, koje su primale pomoć za izdržavanje iz zemaljskih sredstava. Za provođenje proljetne sjetve posebno važnu ulogu dobila je žandarmerija, kojoj su date upute za način njenog provođenja. Oranje i sjetvu trebalo je provoditi mobom, pa je u svakom naselju sva radno sposobna muška i ženska radna snaga morala pomagati. Muška radna snaga trebala je pomagati kod oranja, drljanja i sijanja, a ženska kod vođenja pluga, plijevljenja korova. Nije se smjelo desiti da zbog nedostatka sjemena zemljište ostane neobrađeno, pa su poljoprivrednici jednog mjesta bili dužni pomagati drugima, a ustupljeno sjeme moralo je biti vraćeno nakon žetve. Za sjetvu potrebna oprema, plugovi, drljače… morali su biti u dobrom, radnom stanju, sve
87
Historija IV potrebne popravke trebalo je izvršiti prije sjetve. U nedostatku poljoprivredne radne snage za obavljanje sjetve angažovani su i zarobljenici, koji su raspoređivani od strane nadležnih sreskih i okružnih sudova. Pored toga bilo je dozvoljeno angažovanje školske djece kod lakših poljoprivrednih radova, a nadgledanje i kontrola ovih mjera povjerena je nastavnom osoblju. Veliki značaj koji je u datim uvjetima imalo snabdijevanje domaćeg stanovništva povrćem, uz činjenicu nedovoljne iskorištenosti, ponukalo je nadležne organe da poduzmu inicijativu za sadnju povrća, o čemu su donijete potrebne odredbe. Poseban značaj pridavan je snabdijevanju Sarajeva, pa je upućen poziv stanovnicima, da se sve obradive parcele u gradu zasade povrćem. U tu svrhu cijeli grad je podijeljen u dvadeset područja i stavljen pod nadzor komisija koje su trebale nadgledati obavljanje sjetve. One su obilazile pojedine parcele radi kontrole obavljenih radova, a za nepoštovanje termina vlasnici su podlijegali kaznenim mjerama. Ukoliko vlasnik obradivog zemljišta izjavi da nije u stanju da zemljište obradi, na osnovu Zakona o privrednim mjerama za vrijeme rata gradska općina je bila obavezna sama provesti obradu toga posjeda, pri čemu su joj od strane Zemaljske vlade stavljani na raspolaganje pogodni organi, kao i vojne pomoćne snage. Analogno ovoj odredbi donijeta je naredba i za ostala mjesta u zemlji. Arhiv Bosne i Hercegovine, Zajedničko ministarstvo finansija, 1915., 8.820. Wirtschaftliche Massnahmen der Landesregierung für Bosnien und Hercegovina während des Krieges (bis Mai 1915.). Im Auftrage der Landesregierung verfasst von Dr Stephan Fodor, Regierungssekretär, Zemaljska vlada za BiH Zajedničkom ministarstvu finansija, 16. august 1915.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA analogno - slično, podudarno racionalan - razuman, promišljen represivne mjere - kaznene mjere radi zastrašivanja internacija - ograničenje slobode kretanja
PITANJA I ZADACI U kojem je periodu Bosna i Hercegovina bila neposredno ratno područje? Koje su represivne mjere protiv bosanskohercegovačkih Srba poduzeli austrougarski organi? Kakvo je bilo privredno stanje u zemlji? Objasnite na koji su način provođeni oranje i sjetva. Kakvu su ulogu imali učenici u toku sjetve?
88
BiH u Prvom svjetskom ratu (1914-1918)
Bosanci i Hercegovci na frontovima (1914-1918) Nakon mobilizacije 1914. godine bosanskohercegova~ke jedinice su iz wihovih mirnodopskih garnizona upu}ene na razne frontove. U toku rata bosanskohercegova~ki zemaqski pripadnici raspore|eni su u sastav osam bosanskohercegova~kih pje{adijskih pukova i osam lova~kih bataqona, ali su anga`ovani i u okviru drugih jedinica zajedni~ke vojske.
U toku Prvog svjetskog rata bosanskohercegova~ki pje{adijski pukovi i bosanskohercegova~ki lova~ki bataqoni primili su ukupno oko 36 000 medaqa za hrabrost. Broj dodijeqenih medaqa bosanskohercegova~kim vojnicima najboqi je pokazateq wihovih vojni~kih osobina.
Su|ewe uhap{enim komitima
U vojnim operacijama na Balkanskom frontu u~estvovale su od bosanskohercegova~kih jedinica tre}i bataqoni bosanskohercegova~kih pukova, koji su se nalazili u sastavu 48. pje{adijske divizije. U borbama u Srbiji kod Bukve 25. novembra 1914. istakao se Gojkomir Glogovac, koji je odlikovan ordenom Marija Terezija i dobio je plemi}ku titulu - imenovan je prvim Gojkomir Glogovac bosanskim vitezom vojske, dobiv{i titulu barona. U prvoj ratnoj godini bosanskohercegova~ke jedinice pretrpjele su velike gubitke na Isto~nom frontu i u borbama u Karpatima. U drugoj i tre}oj ratnoj godini bosanskohercegova~ke jedinice raspore|ene su i anga`ovane na Balkanskom, Isto~nom i Jugozapadnom frontu. Na isto~nom frontu u toku 1916. godine bosanskohercegova~ke jedinice ratovale su sa promjewivim uspjehom, podnose}i velike `rtve za vrijeme qetne ruske ofanzive. U borbama na Italijanskom rati{tu, bosanskohercegova~ke jedinice isticale su se ratnim podvizima. Drugi bosanskohercegova~ki puk uz velike `rtve osvojio je sna`no utvr|eni vis Monte www.austro-hungarian-army.co.uk Meleta.
89
BiH u Prvom svjetskom ratu (1914-1918)
Historija IV
Spomenik bh. vojniku u Kqu~u
Spomenik na Rombonu (Italija) koji je posve}en austrijskim i bosanskim vojnicima
Tokom 1917. godine najve}i broj jedinica iz Bosne i Hercegovine anga`ovan je na Italijanskom frontu, gdje su u jesewoj ofanzivi Centralnih sila imale va`nu ulogu. Godine 1918. polo`aj Centralnih sila se pogor{avao, a moral stanovni{tva u pozadini je sve vi{e opadao. Posqedica toga bila je pojava da je do{lo do raspada armije, posebno tamo gdje su nacionalne i socijalne ideje bile prihva}ene od qudstva, {to se ispoqavalo u pobunama, dezerterstvu i formirawu grupa iz redova dezertera i vojnika koji su prekora~ili odsustvo. Broj dezerterstava, kao i pobuna na ju`noslavenskom prostoru znatno se uve}ao. Ratni zamor i ~e`wa za povratkom ku}i, pri kraju rata, kod vojnika je porasla brigom za porodicu i nesigurnom budu}no{}u {to je dovodilo do sve vi{e dezertirawa. Krajem oktobra do{lo je do masovnog dezertirawa vojnika 4. bosanskohercegova~kog puka, sa obja{wewem da je je car u manifestu narodima Monarhije zaboravio wihovu domovinu, pa zbog toga nema smisla da se i daqe bore. Kad je rije~ o ocjeni oru`anih formacija u ratu ili gubicima, u istra`ivawima te problematike najzna~ajniju ulogu ima statistika. U toku Prvog svjetskog rata u Bosni i Hercegovini je ukupno mobilisano oko 300 000 vojnih obveznika. Od bosanskohercegova~kih zemaqskih pripadnika u toku rata u uniformi je smrtno stradalo najmawe 38 000 osoba. Prosje~ni gubici za cijelu Bosnu i Hercegovinu iznosili su 12% od ukupnog broja vojno anga`ovanih osoba, ali su neki rejoni vi{e stradali od drugih (Bawa Luka, Srebrenica, Bile}a, Fo~a, Mostar, Bugojno, Prozor...). U Prvom svjetskom ratu u Bosni i Hercegovini od mobilisanih vojnih obveznika, registrovano je oko 52 000 rawenih ili oboqelih, u prosjeku svaki {esti. Od toga 12 700 su ostali invalidi, ili u prosjeku svaki ~etvrti.
PITAWA I ZADACI Koliko se bosanskohercegova~kih jedinica nalazilo u okviru austrougarske armije u toku Prvog svjetskog rata? Na kojim frontovima su se borili bosanskohercegova~ki vojnici? Kolike su gubitke u ratu imale bosanskohercegova~ke jedinice?
90
Bosna i Hercegovina i jugoslavensko pitanje. Uključenje BiH u sastav Države Slovenaca, Hrvata i Srba (SHS) Prvi svjetski rat donio je jugoslavenskim narodima velike patnje i stradanja, ali je i otvorio realne mogućnosti za stvaranje zajedničke države. Glavni nosioci jugoslavenskog programa bili su srbijanska vlada i Jugoslavenski odbor. Vladajući krugovi Srbije su se u načelu izjašnjavali o stvaranju jugoslavenske države prostim proširenjem granica Kraljevine Srbije na Bosnu i Hercegovinu, Crnu Goru, Južnu Dalmaciju, Vojvodinu i Srijem. Drukčiji stav na ujedinjenje južnoslavenskih naroda imali su političari iz južnoslavenskih zemalja u okviru Austro-Ugarske. Oni su na početku rata izbjegli u inostranstvo i 1915. godine osnovali Jugoslavenski odbor, čije je sjedište bilo u Londonu. Smatrali su da se treba izvršiti ujedinjenje u jugoslavensku državu, koja bi bila stvorena na najdemokratskiji način. Tokom 1917. godine, došlo je do življih političkih kretanja u Monarhiji. Sve južnoslavenske političke grupe, predstavljene u Bečkom parlamentu, ušle su u Jugoslavenski klub, koji je 30. maja 1917. izdao tzv. Majsku deklaraciju kojom se tražilo stvaranje treće države u okviru Austro-Ugarske. Članovi Jugoslavenskog odbora i srbijanske vlade su smatrali da bi pred saveznike trebalo izaći sa zajedničkim programom. Do pregovora je došlo na Krfu, 20. jula 1917. godine. Sa ovog sastanka objavljena je Deklaracija, u kojoj su učesnici u pregovorima izjavili da žele po okončanju rata formirati slobodnu, nacionalnu i nezavisnu državu Srba, Hrvata i Slovenaca. U Deklaraciji se predviđalo da buduća država bude ustavna, demokratska i parlamentarna monarhija sa dinastijom Karađorđevića na čelu. Deklaracijom su rješena i druga pitanja - ravnopravnost vjeroispovjesti, ravnopravnost pisma (ćirilice i latinice), izjednačavanje kalendara, izgled grba i državne zastave... Ratni događaji, koji su se u toku 1918. godine razvijali na štetu Centralnih sila, nagovijestili su da se bliži raspad Austro-Ugarske monarhije. U takvim okolnostima jugoslavenski političari su u Zagrebu, 8. oktobra 1918. godine osnovali Narodno vijeće Slovenaca, Hrvata i Srba, kao političko tijelo naroda koji žive u Hrvatskoj i Slavoniji s Rijekom, Dalmaciji, Bosni i Hercegovini, Istri, Trstu, Kranjskoj, Goričkoj, Štajerskoj, Koruškoj, Bačkoj, Banatu, Baranji i Međimurju. Na sjednicama, održanim u Zagrebu od 17. do 19. oktobra Narodno vijeće SHS se konstituisalo u centralni organ Države Slovenaca Hrvata i Srba. U plenum Narodnog vijeća SHS iz Bosne i Hercegovine je ušlo 18 predstavnika. Definitivno oformljenje Države SHS uslijedilo je 29. oktobra 1918. nakon odluke Hrvatskog sabora o raskidanju svih državno-pravnih veza Trojedne Kraljevine Hrvatske, Slavonije i Dalmacije sa Kraljevinom Ugarskom i Austrijskom carevinom i pristupanju državi Slovenaca, Hrvata i Srba.
91
BiH u Prvom svjetskom ratu (1914-1918)
Historija IV Nakon povratka bosanskohercegovačkih delegata iz Zagreba, 31. oktobra je u Sarajevu konstituisan Glavni odbor Narodnog vijeća SHS za Bosnu i Hercegovinu, kojem je general Stjepan Sarkotić, posljednji austrougarski poglavar Bosne i Hercegovine, 1. novembra 1918. predao vlast. Trećeg novembra imenovana je prva bosanskohercegovačka Narodna (Zemaljska) vlada, koja je imala deset resora. Unutrašnje i vanjsko-političke teškoće, u kojima se nalazila Država SHS požurivale su Narodno vijeće da rješenje potraži u stvaranju jugoslavenske države. Na sjednici održanoj u Zagrebu 24. novembra, usvojen je zaključak u kojem je istaknuta potreba da se što prije sprovede ujedinjenje Države SHS sa Kraljevinama Srbijom i Crnom Gorom, i da se ono ostvari zajedničkim sporazumom u kojem bi se precizirala pitanja privremenog uređenja nove države, način formiranja ustavotvorne skupštine i donošenje ustava. S tim ciljem je Narodno vijeće izabralo delegaciju od 28 članova, koja je 27. novembra otputovala u Beograd na pregovore sa vladom kraljevine Srbije. U međuvremenu, Velika narodna skupština Vojvodine održana u Novom Sadu 25. novembra 1918., proglasila je ujedinjenje sa Srbijom, a dan kasnije je u Podgorici istu odluku donijela crnogorska Velika narodna skupština.
92
Članovi delegacije su se u Beogradu našli pod velikim pritiskom, pa su morali odustati od uputstva da insistiraju na federativnom uređenju buduće države. Delegacija je 1. decembra 1918. podnijela regentu Aleksandru Karađorđeviću tzv. Adresu, u kojoj su ga pozvali da u ime kralja Petra preuzme vlast u cijeloj zemlji, i izrazili želju da se ostvari ujedinjenje Države SHS sa Srbijom i Crnom Gorom u jedinstvenu državu Srba, Hrvata, Slovenaca i da se sa predstavnicima vlade Srbije i narodnih stranaka Srbije i Crne Gore formira jedinstveno Narodno predstavništvo i jedinstvena vlada. Odgovarajući na Adresu, Aleksandar je dao izjavu kojom se proglašava ujedinjenje Srbije sa zemljama nezavisne Države Slovenaca, Hrvata i Srba u jedinstveno Kraljevstvo Srba, Hrvata i Slovenaca. Tako je Bosna i Hercegovina, kao sastavni dio Države Slovenaca, Hrvata i Srba, ušla u sastav nove jugoslavenske države.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Krfska deklaracija Država Srba, Hrvata i Slovenaca poznatih i pod imenom Južnih Slavena ili Jugoslavena, bit će slobodna nezavisna Kraljevina s jedinstvenim teritorijem i jedinstvenim državljanstvom. Ona će biti ustavna, demokratska i parlamentarna monarhija na čelu sa dinastijom Karađorđevića, koja je dala dokaza, da se s idejama i osjećajima ne dvoji od naroda i da stavlja narodnu slobodu i volju iznad svega. Država ova zvat će se: Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca a vladalac: Kralj Srba, Hrvata i Slovenaca. Ona će imati jedan državni grb, jednu državnu zastavu i jednu krunu. Ovi državni amblemi bit će sastavljeni iz naših posebnih amblema. Državna cjelina obilježavat će se državnim grbom i državnom zastavom. Državna zastava, kao simbol jedinstva, isticat će se na svim nadleštvima Kraljevine. Posebne zastave, srpska, hrvatska i slovenačka, ravnopravne su i mogu se isticati i slobodno upotrebljavati u svim prilikama javnog života i kod svih vlasti. Sva tri narodna imena, Srbi, Hrvati i Slovenci, potpuno su ravnopravna na cijeloj teritoriji Kraljevine, i svako ih može slobodno upotrebljavati u svim prilikama javnog života i kod svih vlasti. Obje azbuke ćirilica i latinica, također su potpuno ravnopravne i svako ih slobodno može upotrebljavati na cijeloj teritoriji Kraljevine. Sve državne i samoupravne vlasti dužne su i u pravu upotrebljavati i jednu i drugu azbuku, saobražavajući se u tome želji građana. Sve priznate vjeroispovijesti vršit će se slobodno i javno. Pravoslavna, katolička i muslimanska vjeroispovijest, koje su po broju sljedbenika najjače u našem narodu, bit će jednake i ravnopravne prema državi.
93
BiH u Prvom svjetskom ratu (1914-1918)
Historija IV Na osnovu ovih principa zakonodavac će se starati da se čuva i održava konfesionalni mir, koji odgovara duhu i prošlosti cjelokupnog našeg naroda. 11. Svi građani (državljani) na cijeloj teritoriji jednaki su i prema državi i pred zakonom ravnopravni. 13. Ustav, koji će po zaključenju mira donijeti Ustavotvorna Skupština izabrana na osnovi općeg i jednakog prava glasa, bit će osnova cijelom državnom životu, izvor i utok svih vlasti i prava, i po njemu će se uređivati cjelokupni državni život. ...Ustav se mora primiti u cjelini, u Ustavotvornoj Skupšini, brojno kvalifikovanom većinom. I Ustav i drugi zakoni, koje bude donijela Ustavotvorna Skupština, stupaju u život kada ih Kralj sankcioniše. Tako ujedinjeni narod Srba, Hrvata i Slovenaca sastavljao bi državu, koja bi brojala oko 12 miliona državljana. Ona bi bila garancija narodne nezavisnosti i svestranog narodnog kulturnog napretka...
Dano na Krfu 7. (20.) jula 1917. godine Predsjednik Jugoslavenskog Odbora Dr. Ante Trumbić
Predsjednik Ministarskog savjeta Nik. P. Pašić, Ministar inostranih djela Kraljevine Srbije Prva i posljednja stranica Krfske deklaracije
Ferdo Šišić, Dokumenti o postanku Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, 1914-1918., Zagreb 1920.
94
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA
PITANJA I ZADACI
deklaracija - izjava, objava resor - povjerenstvo u vladi plenum - termin ustaljen na konferencijama koji služi za definisanje dijela konferencije na kojem su prisutni svi pozvani
Kada je formiran Jugoslavenski odbor? Za šta se on zalagao? Kako je formirana Država Slovenaca, Hrvata i Srba? Kako je došlo do stvaranja Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca (SHS)?
95
Svijet između dva
svjetska rata (1918-1939)
1918/1919. Revolucija u Njemačkoj 1919. Intervencija kapitalističkih država u SSSR-u 1919/20. Revolucije u Mađarskoj i Italiji, fašistički pokret Benita Mussolinija 1919-1922. Grčko-turski rat, stvorena moderna turska država 1921. Otkrivena stara civilizacija Mohendžo-Daro 1922. Howard Carter otkrio Tutankamonovu grobnicu 1923. Walt Disney napravio prvi animirani film 1924. Otkriveno talasno kretanje atoma 1927. Snimljen prvi zvučni film 1928. Fleming otkrio penicilin 1926-1937. Građanski rat u Kini 1929. Prva dodjela nagrade “Oscar” 1930. Prvo svjetsko prvenstvo u fudbalu, Urugvaj - domaćin i pobjednik 1933. Vlast u Njemačkoj preuzimaju nacisti 1936. “Hitlerova olimpijada” u Berlinu, počeo građanski rat u Španiji 1938. Anschluss Austrije, Münchenski sporazum 1939. Komadanje Čehoslovačke
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV
Tri tipa političke scene u svijetu od 1919. do 1939. godine Prvi svjetski rat završen je krajem 1918. godine, ali su se njegove posljedice dugo vremena osjećale u svijetu. Nestalo je imperijalističkih saveza, ali ne i netrpeljivosti među državama. To je doba antikolonijalnih i oslobodilačih pokreta, jačanja međunarodnog radničkog pokreta, doba štrajkova i buna, jačanja demokratije, ali i totalitarnih režima. Nove države u Evropi nakon Prvog svjetskog rata
Razvoj događaja u svijetu između dva rata može se razložiti i raščlaniti u tri osnovna politička tipa: građanska parlamentarna demokratija, koja je bila osnova političkog uređenja u SAD-u, Velikoj Britaniji, Francuskoj, Weimarskoj Njemačkoj, skandinavskim državama i Čehoslovačkoj; fašistički totalitarizam koji je postao politički oblik vladavine u ltaliji, Japanu, i nakon 1933., u nacističkoj Njemačkoj, dok je Sovjetski Savez bio jedina država koja je izgrađivala socijalistički sistem.
Građanski parlamentarno-demokratski tip Nakon Prvog svjetskog rata su u svim državama parlamentarne demokratije, osim u SAD-u, građanske liberalne stranke, koje su se nalazile na vlasti u ranijem razdoblju, doživjele politički slom. Doba liberalizma postalo je prošlost. Na mjesto tih stranaka stupile su nove građansko-demokratske i konzervativne stranke. U privredi je, umjesto klasičnog liberalizma, sve veću ulogu dobijala građanska država sa sistemom planiranja i kontrole.
Sjedinjene Američke Države Izborna borba 1920. bila je posve u znaku odjeka američkog učestvovanja u ratu. Predsjednik Wilson vodio ju je uz najveće lično zalaganje za svoju politiku, posebno za Društvo naroda povezano s činom sklapanja mira, ali su on i Demokratska stranka pretrpjeli težak poraz. U tri naredna izborna razdoblja zemljom su uz veliku većinu vladali republikanci koji su odbili rad u Društvu naroda, a isto tako i potpisivanje Versajskog mirovnog ugovora. Zato su jednostranom izjavom u martu 1921. sklopili mir s Njemačkom, ne uzimajući u obzir načela Društva naroda. Zemlja još nije željela preuzimati nikakve opće Više od polovine američkog dioničarskog vanjsko-političke obaveze iz članstva u međunarodnim kapitala nalazilo se 1933. u rukama organizacijama, nego je, naprotiv, smatrala da se pod 600 dioničarskih društava, a ostatak se tradicionalnom parolom izolacije može povući na svoj dijelio između 380 000 malih društava; a iz koncerna stršilo je, opet, nekoliko prostrani kontinent. Sa svojim velikim tržištem SAD su se prema vanjskoj željezničkih kompanija, trustova čelika ili konkurenciji ograđivale sve višim carinskim zidom. Pod “General Electric”. takvim sistemom privredni se uspon nastavljao, na svim su se područjima pokazivali učinci naglog tehničkog napretka. Mašine su sve više potiskivale rad čovjeka. Javljale su se nove potrebe i, radi njihova zadovoljavanja, razvijale nove industrije. Sve veće bogatstvo bilo je, doduše, vrlo nejednako podijeljeno.
98
99
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV Velika Britanija i njen Commonwealth Velika Britanija je postigla svoj ratni cilj: da isključi njemačkog suparnika s mora, a pored toga se osjećala oslobođenom i ruskog odnosno sovjetskog pritiska na svoj Commonwealth u Aziji. Životni osjećaj Britanaca ostao je nakon svršetka rata neizmijenjen, pa su i dalje sebe gledali u središtu cvatuće Imperije s nepokolebljivom finansijskom snagom i industrijom i s vezama rasprostranjenim po čitavome svijetu. Razvijena brodogradnja brzo je nadoknadila gubitke u trgovačkim brodovima, ali u stvarnosti ekonomska osnova više nije bila onako čvrsta kako je izgledala u euforiji svršetka rata. I ovdje su nastale nove industrijske grane, poput hemijske industrije i industrije motora. Kao što je ugalj bio potpuno potisnut sa svoje pozicije jedinog nosioca energije, takva je tekstilna industrija izgubila svoje nezasitno indijsko tržište, na kojem je nastala domaća proizvodnja koju je isprva podupirala sama Britanija. Tako se britanski udio u svjetskoj trgovini od druge polovine dvadesetih godina sve više smanjivao. Od 1920. godine Velika Britanija se nalazila pred problemom trajne nezaposlenosti, koja nikada nije pogađala manje od milion osoba. Nakon parlamentarnih izbora 1922. godine, Liberalna stranka je izgubila odlučujuće mjesto na političkoj sceni. Potrebe novog vremena bolje su shvatili konzervativci, koji su uvjerljivo pobijedili na izborima i došli na vlast te pokušali sačuvati što više od predratne Britanije. Odlučan prostor je izvojevala Laburistička stranka i tako postala jedina ozbiljna opoziciona stranka i alternativa konzervativcima. Britanska vanjska politika između dva rata, koju su uglavnom vodili konzervativci, bila je prilično kobna za razvoj svijeta. U dvadesetim godinama je politikom popuštanja i smirivanja pokušavala Njemačku ponovo integrisati u Evropu i odvratiti je od zahtjeva za revizijom Versajskog ugovora. Tako je britanska politika bila inicijator sporazuma u Londonu 1924., Locarnu 1925. i napokon u Lausanni 1932. godine. Nakon Prvog svjetskog rata britanski dominioni su se još više osamostalili. Godine 1922. i Irska je postala dominion čime je privremeno okončana dugotrajna borba Iraca za samostalnost. Naglašavajući potpunu ravnopravnost matične države i dominiona, koje su nazivali i “slobodni narodi”, početkom dvadesetih godina su i naziv “Imperija”, koji je imao prizvuk centralistički uređene vladavine, izmijenili u British Commonwealth of Nations (Britanska zajednica naroda).
Francuska Kao pobjednik u Prvom svjetskom ratu i glavni strateg Pariske mirovne konferencije, Francuska je dvadesetih godina pa sve do Hitlerova uspona nastupala kao politički hegemon u Evropi. U Srednjoj i Istočnoj Evropi oslanjala se na niz država, koje su ispunjavale njene želje. lzmeđu dva rata Francuska je neprestano strahovala od pobijeđene Njemačke, koja bi se mogla ponovo uzdignuti. U dvadesetim godinama Francuska je ekonomski prilično dobro stajala. Povratkom Lorene (Lotaringija) i Alzasa (Elzas) ojačali su francusko rudarstvo i metalurgija.
100
U prvim poslijeratnim godinama vladali su mahom desničarski režimi koji su u pogledu Njemačke zauzimali kruto i beskompromisno stajalište te tražili striktno provođenje odredbi Versajskog ugovora. Postigli su da 1923. Francuska okupira Ruhr. Međutim, na izborima 1924. pobijedile su lijeve građanske stranke i SFIO, odnosno takozvani lijevi kartel. U svim narednim vladama više od jedne decenije su sjedili radikali, podijeljeni na više frakcija, od umjerene desnice do ljevice. Radikalna stranka - Stranka republikanizma, demokratije i slobode; koja je branila načela francuske revolucije, afirmirala se krajem XIX stoljeća i bila je glavni nosilac Treće republike. Predstavljala je, uglavnom, niži srednji sloj i seljake srednjake, činovnike, ljude slobodnih zanimanja, dakle slojeve koji su u to vrijeme bili još vrlo brojni u Francuskoj. Početkom tridesetih godina ekonomska kriza donijela je i političku krizu. Pojavio se niz radikalno-totalitarističkih organizacija fašističkog tipa: kraljevi kameloti, patriotska omladina, francuska akcija i ognjeni križevi. One su zahtijevale ukidanje parlamentarne demokratije i uvođenje čvrstog autoritarnog sistema vladavine. Pred prijetećom opasnošću od fašističkog prevrata, socijalisti su pozvali radništvo i sve demokratske političke snage na obranu parlamentarizma i demokratije. Kad je u januaru 1936. unutar Radikalne stranke prevladala ljevica i odlučila se za saradnju sa socijalistima i komunistima, učvršćen je Narodni front koji je pobijedio na izborima u maju 1936. godine.
SFIO je skraćenica za Francusku sekciju radničke internacionale. To je socijalistička partija osnovana 1905. godine a zamišljena kao ogranak Druge internacionale. Poslije Oktobarske revolucije u Rusiji 1917. godine, SFIO se podijelila. Većina je formirala SFIC (Sekcija francuske komunističke internacionale) koja je kasnije prerasla u PCF (Francusku komunističku partiju).
Weimarska republika Njemačka je 14. augusta 1919. godine za vrijeme zasjedanja parlamenta u Weimaru dobila demokratski ustav pa se po njemu država nazvala Weimarska republika. Tokom prve četiri godine Weimarska republika se nalazila u stalnoj političkoj i ekonomskoj krizi. Prvi predsjednik Friedrich Ebert (1871-1925) je na odgovoran i ispravan način upotrijebio veliku moć svoje funkcije, i pomagao da nova država prebrodi mnogobrojne krize prvih godina. U martu 1920. desničarski orijentisani dio berlinskog garnizona je izvršio puč i na čelo države doveo Wolfganga Kappa (1858-1922), poznatog poslovnog čovjeka iz
Friedrich Ebert
101
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV
Njemačka je i dalje nastojala dobiti olakšice za plaćanje reparacija. To joj je djelomično i uspjelo. Godine 1929. američki industrijalac Owen D. Young (1874-1962) donio je plan kojim je predvidio da se njemački ratni dug plaća u ratama u narednih 59 godina. Plan je naredne godine predstavljen na konferenciji u Hagu. Budući da je donio olakšice u pogledu njemačkih obaveza a ujedno je i predvidio da strane trupe počnu smjesta napuštati Porajnje, odmah je prihvaćen. I kad je u jesen sve upućivalo na miroljubiv razvoj u Evropi, iznenada je izbila velika ekonomska kriza, koja je u Njemačkoj imala značajne posljedice. Teško ekonomsko stanje u zemlji iskoristile Paul von Hindenburg su pristalice Adolfa Hitlera okupljene u Nacionalsocijalističkoj radničkoj partiji Njemačke (NSDAP). Nacionalsocijalisti su pojačali propagandu i fizički teror posebno protiv pristalica radničkih stranaka. Na uzastopnim parlamentarnim izborima u julu i oktobru 1932. nacionalsocijalisti su dobili veoma velik broj glasova: 37,4 odnosno 34%. Na sve načine su pokušavali prigrabiti vlast. Do januara 1933. sporazumjeli su se s ostalim desničarskim strankama i predsjednikom Paulom von Hindenburgom (1847-1934), pa je Hitler 31. januara 1933. postao kancelar Njemačke. Nakon Hindenburgove smrti 30. juna 1934. Hitler je postao predsjednik i zapovjednik vojske, a uskoro je proglašen i vođom njemačkog naroda. Weimarska Njemačka
Socijalistički sovjetski tip
doba Carstva. Legalna vlada se najprije sklonila u Dresden, a potom u Stuttgart, dok je radništvo širom države spontano započelo opći štrajk, koji je polarizirao cijelu državu. Dio Reichswehra (Rajhsvera) ostao je vjeran legalnoj vladi, koju je podržavala i Antanta, i puč je za nekoliko dana propao. U Njemačkoj je 1923. godina donijela tešku ekonomsku i političku krizu. Velika inflacija 1922. onemogućila je Njemačkoj uredno plaćanje ratnih reparacija Antanti. Da bi ipak osigurali svoj dio, Francuzi su u januaru 1923. vojnički okupirali industrijski najjače njemačko područje - Ruhr. Nijemci su odgovorili pasivnim otporom - proizvodnja u Ruhru gotovo je obustavljena. U tome otporu cijeli njemački narod bio je jedinstven. Njemačka banka pospješila je inflaciju, marka je izgubila svaku vrijednost, čime su neki njemački srednji slojevi bili teško pogođeni. Krajem godine inflacija se obuzdala i valuta je ponovo postala stabilna. Međutim, desnica je ipak tu veliku ekonomsku nevolju iskoristila za rovarenje protiv vlade: nova konzervativna desničarska snaga, malobrojna Nacionalsocijalistička stranka, pod vodstvom Adolfa Hitlera, pokušala je u decembru 1923. u Münchenu izvršiti puč i preuzeti vlast. Bavarska vlada i vojska su ugušile puč i nacionalsocijalistički je pokret za nekoliko godina gotovo zamro.
U svijetu se između dva rata razvijao socijalistički sovjetski sistem, izrastao iz pobjedonosne Oktobarske revolucije u Rusiji. Na periferiji sovjetske države se u proljeće 1918. posvuda organizovala kontrarevolucija i formirane su protivboljševičke vlade. Kontrarevoluciju je novcem i oružjem počela pomagati Antanta. Britanci su se već u martu iskrcali u Arhangelsku, Japanci u maju u Vladivostoku, a njima su se potom pridružili i do tada neutralni Amerikanci. Do jeseni je Crvena armija, koju je od proljeća 1918. organizovao Leon Davidovich Trotsky (Trocki, 1879-1940.), zaustavila nadiranje kontrarevolucionarnih armija prema središnjim predjelima Rusije. Kad je u jesen 1918. završen Prvi svjetski rat i na Zapadu, Antanta je krenula u otvorenu intervenciju u Rusiji protiv boljševika. Kolčakovu vladu u Omsku priznala je kao vladu cijele Rusije i uspjela da Kolčaka prizna i general Denikin, koji je s pomoću Francuza skupio veću kontrarevolucionarnu vojsku u Ukrajini i na Donu. Kontrarevolucija je u proljeće 1919. još jedanput krenula na vojnički marš protiv Moskve i Lenjingrada. Međutim, Antantino vijeće u Parizu je na Wilsonov nagovor odlučilo da se Leon Trotsky Antanta vojnički ne angažuje u Rusiji. Tako je brojčano narasla i
102
103
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV
Staljin - revolucionar koji je zloupotrijebio ideale
Josif Visarionovič Džugašvili, poznatiji pod pseudonimom Staljin (Čelični), rođen je 1878. godine u Gori (Gruzija). Pripada onim ljudima XX stoljeća koji su došli iz siromaštva iz daleke provincije i zauzeli izuzetno važno mjesto u historiji svoga naroda pa i svijeta. Kada je umro u Moskvi 5. marta 1953. godine, bio je moćnik bez čijeg imena više ne može biti nijedne opće evropske historije prve polovine ovoga stoljeća, personificiralo je stvaranje nekontrolisane moći političkog aparata, samovolju jedne ličnosti, čak birokratsko upražnjavanje humanističke srži socijalističke revolucije. Staljin je volio vlast, bio je politički realist, u izboru metoda praktičan, ali nije imao humanističkih skrupula. Više prepreden nego mudar, skrivao je svoje želje u velike ideale, prikazivao je ono što je po njemu korisno kao neophodno za očuvanje revolucije, sve svoje poteze je tumačio kao nužno sredstvo za očuvanje vlasti. Staljinov život predstavlja put od anonimnosti i siromaštva ka diktatorskoj moći, ali to nikako nije osnovno historijsko pitanje koje se za njega vezuje.
104
disciplinovana Crvena armija u ljeto i jesen 1919. redom razbijala vojsku kontrarevolucije, koja se bez direktnog angažovanja Antante nije mogla držati, jer je u narodu gubila svaku podršku zbog potpunog zanemarivanja socijalnih potreba vremena. Do proljeća 1920. sovjetska se vlast proširila gotovo na svu teritoriju nekadašnje države, uključujući i Ukrajinu. U prvim godinama nakon revolucije, u razdoblju tzv. “ratnog komunizma”, boljševici su nastojali ukinuti tržišnu privredu, pa su čak pokušali ukinuti i novac, te uvesti robnu razmjenu između pojedinih grana privrede, što je regulisala država. Nemiri među radništvom, do kojeg je došlo zbog državnih rekvizicija i potpune nezainteresovanosti seljaka za povećanje i modernizaciju proizvodnje, navelo je vodstvo boljševika da porazmisli o novom načinu ekonomije. Na X kongresu boljševika usvojene su, na Lenjinov prijedlog, osnove nove ekonomske politike (NEP). Ta politika se zasnivala na dvjema postavkama: socijalistički program ukidanja privatnog vlasništva nad većim preduzećima u važnim privrednim granama se nije smio napuštati, ali je posebnu zainteresovanost proizvođača trebalo povećati razvijanjem tržišnih odnosa. Time je poboljšan položaj seljaka i u proljeće 1921. godine su ukinute rekvizicije i uveden je porez u naturi. Preostale viškove su seljaci mogli slobodno prodavati na tržištu, a dopušteno je i otvaranje manjih privatnih poduzeća i trgovine. Krajem 1922. godine boljševici su proglasili Savez Sovjetskih Socijalističkih Republika (SSSR). SSSR je u ljeto 1923. godine dobio i svoj ustav. Nakon što je 21. januara 1924. umro neosporni vođa sovjetske države Lenjin, državu je vodio kolegij trojice dok napokon nije Staljinu pošlo za rukom da sam dođe na čelo vlasti. Staljin je objavio učenje o “socijalizmu u jednoj zemiji”, koji je veliki Sovjetski Savez sa svojim ljudima i bogatstvima sposoban ostvariti. Tako je on prišao pretvaranju SSSR-a u industrijsku državu, pa je u tu svrhu 1927. proglasio prvi veliki petogodišnji plan. Taj plan je razbio seljački privatni posjed i donio potpunu kolektivizaciju, ali i modernizaciju poljoprivrede, putem motorizacije, elektrifikacije sela i izgradnje velikih industrijskih preduzeća.
Ekonomski uspon SSSR-a je bio očigledan. Drugi petogodišnji plan je uz izgradnju velikih kanala i željeznica nagovijestio nastanak velikih kombinata, u koje su se trebale udružiti različite industrije cijelih pokrajina, kao i poboljšanje kvaliteta proizvoda. Uprkos tim obećanjima potrošnih dobara nije bilo više nego prije, jer je u prvi plan sve više stupalo naoružanje i naglo jačanje Crvene armije.
Totalitarni režimi U razdoblju između dva rata u nekim državama svijeta pojavili su se totalitarni politički sistemi, koji se zajedničkim nazivom označavaju kao fašistički.
Italija Na tokove evropskih događanja Italija nije toliko utjecala svojim vanjsko-političkim aktivnostima koliko time što se u njoj razvio novi društveno-politički oblik - fašizam, koji su kasnije prihvatili i u nekim drugim državama, pa se općenito upotrebljava kao oznaka za diktatorske režime koji su se pojavili u periodu između dva svjetska rata. Zbog velikih obećanja prilikom stupanja Italije u Prvi svjetski rat, italijansko građanstvo je bilo razočarano ratnim plijenom, iako je ona dobila znatan dio nekadašnje Habsburške monarhije. Na toliko željenoj sjevernoj obali Jadranskog mora bila je uspostavljena Kraljevina SHS, pa se italijanske teritorijalne aspiracije nisu mogle u potpunosti ostvariti. Italija se finansijski našla u vrlo teškom položaju, a njena privredna razvijenost bila je potpuno neujednačena: na sjeveru ona je već imala modernu krupnu industriju, a na jugu zaostalu poljoprivredu s feudalnom strukturom i trajnom nezaposlenošću stanovništva. Opće izborno pravo dovelo je do formiranja brojnih stranaka. Nasuprot katolitički orijentisanim strankama stajali su socijalisti, koji su se priključili Trećoj (komunističkoj) internacionali, dok početkom 1921. godine nije i tu došlo do podjele na socijaliste i komuniste. U ljeto 1920. godine u Sjevernoj Italiji sve Mussolini je upućivalo na predstojeću socijalističku revoluciju. Revolucionarno raspoloženo radništvo zaposjelo je tvornice i osnivalo radnička vijeća. Strah od socijalističke revolucije olakšao je uspon Benita Amilcarea Andree Mussolinija (Benito Amilkare Andrea Musolini, 1883-1945.), u kojem su se ujedinile težnja za vlašću i znatne demagoške sposobnosti s mnogo realističke političke pronicljivosti. Od borbenog pacifističkog socijaliste on se bio pretvorio u vatrenog Crnokošuljaši zagovornika ulaska Italije u rat, a potom je, iskoristivši
105
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV uznemirenost naroda i nemoć vlade, osnovao vlastiti pokret. Borbeni sastavi (Fasci di combattimento) s kojima je započeo bitku protiv postojećih političkih stranaka dali su ime cijelom pokretu. Protiv generalnog štrajka, koji je ljevica najavila u oktobru 1922. godine, Mussolini je svojim borbenim sastavima - Crnokošuljašima (Camicie Nere) zapovjedio marš na Rim. Kralj se pokorio i povjerio Mussoliniju da sastavi vladu te je time legalizovan fašistički pokret. Neosporni unutrašnjo-politički uspjesi, kao što su bili stabilizacija valute, smanjivanje nezaposlenosti, osvajanje novih obradivih površina i osamostaljenje Italije u pogledu snabdijevanja žitom, učvrstili su fašistički režim i pružili mu široku društvenu podršku.
Nacizam
Sa ovakvim plakatima nacisti su širili mržnju prema Jevrejima. Jevrejske radnje su od 1933. godine bile bojkotovane, a 1935. godine Nirnberškim rasnim zakonima su Jevrejima oduzeta građanska prava.
Plakat iz 1937. godine sa pozivom na izložbu Die ewige Jude (Vječni Jevrej). Kako su Jevreji predstavljani u javnosti?
106
Treći Rajh je bio zasnovan na nekim političkim i ideološkim stavovima neposredno naslijeđenim iz XIX stoljeća, koje je Hitler razradio u političku teoriju i pretvorio u praksu. Nacionalsocijalistički pokret je, došavši na vlast, počeo ostvarivati društvo i državu rasne čistote. Osnovu njegovog rasizma činio je antisemitizam, pa je namjera da se ideologija pretvori u političku stvarnost otvorila pitanje mnogobrojnih Jevreja, čija je uloga u njemačkom društvu, privredi i kulturi bila veoma istaknuta, a od kojih su mnogi nosili u sebi duboko ukorijenjeno njemačko nacionalno osjećanje. Ali, upravo je ovo srastanje Jevreja u njemačku naciju budilo ogorčenje antisemita, naročito nacionalsocijalista. Pravne osnove rasnoj državi su postavljene Nirnberškim rasnim zakonima, od kojih je jedan zvanično nosio ime Zakon o zaštiti Rajha, a drugi Zakon o zaštiti njemačke krvi i njemačke časti. Prva među tim naredbama od 14. novembra 1935. utvrdila je princip da Jevrej ne može biti državljanin Rajha. On ne raspolaže sa pravom glasa u političkim pitanjima i on ne može vršiti javne funkcije. Država nacionalsocijalista nije bila samo antisemitska; ona je za niže rase proglasila i neke druge etničke grupe, pa čak i porodice naroda, pa je rasna
strogost bila usmjerena i na Rome. Totalitarna mašinerija počela ih je progoniti i slati u logore već od decembra 1938. godine; u Drugom svjetskom ratu su i za njih došli dani masovnog uništavanja. U pogledu drugih evropskih naroda, Slaveni su smatrani za nižu rasu, što nije bilo bez najtješnje veze sa namjerama da se njemačka država proširi na Čehoslovačku, Poljsku, Sovjetski Savez. Za ljude niže rase smatrani su i svi Nijemci sa urođenim teškim psiho-fizičkim manama, pa ni oni nisu smatrani članovima zajednice. Kada su otpočeli ogledi na živim ljudima, uz logoraše su kao “pokusni kunići” služile i osobe sa urođenim teškim manama. Uzroci koji su doveli do pojave fašizma u drugim državama bili su slični onima u Italiji i Njemačkoj. U Japanu se učvrstio snažan militaristički režim, koji se oslanjao na vojne krugove na čelu sa carem. U Španiji se pripadnici fašističkog pokreta nazivaju falangisti, pod vodstvom generala Franka, a u Portugalu pod vodstvom Salazara. U Grčkoj je vođa fašista bio Metaksis, u Mađarskoj Salaši, a u Rumuniji je postojala fašistička organizacija “Gvozdena garda” sa Hortijem Simom. U Bugarskoj je fašiste predvodio Aleksandar Cankov. Jedan od vodećih državnika tridesetih godina uistinu je senzacionalno plijenio ogromna evropska i svjetska interesovanja - Adolf Hitler. Bio je dijete nepoznatih i siromašnih roditelja, rođen 1889. u malom provincijskom mjestu Braunau u Austriji. Kad se u pedeset i šestoj godini života odlučio na samoubistvo, u Berlinu 30. aprila 1945., bio je poznat cijelom svijetu kao vođa Velikog Njemačkog Rajha i proklet od najvećeg dijela čovječanstva kao glavni krivac za svjetski rat čiji ga je pakao progutao. Među državnicima Evrope bila je to posve izuzetna figura, osobena već svojom vanjštinom: sitno, čak komično lice, dva kao zaljepljena kratka brka i zalizana kosa sa jasnim razdjeljkom. Nažalost, on nije imao ulogu u smiješnom i prelijepom snu neke komedije, nego u krvavoj historiji Evrope. Avanturizam ga je odveo u Drugi svjetski rat, u kome je preduzimao riskantne postupke, jedan za drugim, a na kraju rezultat je bio: srušilo se sve što je stvorio, njegov Rajh, njegov pokret i sama njegova politička ličnost. Među ličnostima XX stoljeća bio je to fanatik. Što se tiče njegovog ličnog života, nije ništa stekao osim zloglasnog historijskog imena. Ali je zato gazio preko miliona ljudskih života, da bi konačno i sebe doveo do samouništenja.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU SAD od završetka Prvog svjetskog rata do kraja svjetske ekonomske krize “Zlatne dvadesete godine” (“fabulous twenties”) nisu bile posljednja faza kapitalizma na vrhuncu uspona već posljednja faza reprezentativnog privatnokapitalističkog “big businessa” sa simbolikom uspjeha u zvanju i idealom potrošačkog društva. Obilje u tim godinama predstavljaju automobili, hladnjak i radio, zabavljačka filmska industrija, komercijalizirani spot, džez i ilustrirani visokotiražni časopisi. Kao najvažniji događaj u zakonodavstvu toga vremena valja zbog njegovih dalekosežnih posljedica spomenuti na prvom mjestu uvođenje prava glasa za žene 28. augusta 1920. (19. Ustavni amandman) koje vodi računa o izmijenjenom
107
Historija IV položaju žene u industrijskom društvu. Za razliku od 1914. god., kada je u SADu bilo zaposleno 2 miliona žena, godine 1930. radilo ih je 10 miliona. Zabrana prodaje alkohola (prohibicija) od 1. januara 1920., pa sve do ukidanja toga zakona 5. decembra 1933. podijelila je narod u “dry” i “wet”, u “suhe” i u “mokre”, pa je s krijumčarenjem i potajnim pecerama, igrom na sreću i korupcijom komunalnih činovnika pojačala razvoj gangsterstva. Međusobne borbe gangstera u Chicagu (Al Capone), o kojima se još i danas snimaju filmovi, postale su čuvene i zloglasne. Priznanje građanskog prava svim Indijancima rođenim u SAD-u (2. juna 1924.) bio je zakašnjeli akt političkog razbora, koji je uostalom donio malo promjena u socijalnoj i ekonomskoj diskriminaciji američkih prastanovnika koji su većinom živjeli u rezervatima na rubu minimuma egzistencije. Uz taj zakon izglasan je 26. maja 1924. novi zakon o useljivanju zbog straha da bi zemlju mogli preplaviti stranci; taj je zakon odredio niske kvote useljivanja, a svim je Kinezima i Japancima generalno zabranio imigraciju. To je dovelo do kritičnih reakcija u inozemstvu, a u američkom narodu pokazalo da treba korigovati svoju ideologiju o “loncu za topljenje” (“melting pot”). Velika ilustrirana povijest svijeta, Rijeka 1978.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA big business - veliki biznis Reichswehr - vojska u Njemačkoj između 1919. i 1935. godine rasizam - mržnja prema određenoj ljudskoj rasi, smatranje svoje rase superiornom antisemitizam - vještački stvorena nacionalna mržnja prema Jevrejima nacionalizam - u ovom historijskom periodu reakcionarna ideja koja bezrazložno uzdiže jednu naciju ili narod na uštrb drugih, često popraćena težnjom za uništenje ili podvlaštenje drugih nacija
PITANJA I ZADACI Šta je izazvalo krizu demokratije u evropskim državama nakon Prvog svjetskog rata? Koje su zajedničke crte totalitarnih društava? Koje su osnovne razlike između fašizma i nacizma?
108
Svijet između dva rata (1918-1939)
Privredni razvoj svijeta izme|u dva rata. Velika ekonomska kriza Slom na berzama 1929. godine i svjetski finansijski krah koji je uslijedio, bili su manifestacija dubokih slabosti svjetske ekonomije. Bilo je nekoliko uzroka nestabilnosti. Prvi svjetski rat izazvao je dramati~an porast proizvodnih kapaciteta, posebno vojnih, u ve}oj mjeri izvan Evrope, ali nije bilo odgovaraju}eg porasta potra`we. Osim toga, postojao je veliki nesklad izme|u poqoprivrede i industrije. Me|unarodne finansije se nikada nisu oporavile od poreme}aja uzrokovanih Prvim svjetskim ratom. Predratni sistem ~vrstih valutnih kurseva i potpune konvertibilnosti zamijewen je kompromisom zlatnodeviznim standardom - koji nikada nije dostigao stabilnost potrebnu za obnavqawe svjetske trgovine. Prva ekonomska kriza trajala je od 1921. do 1923., a zahvatila je uglavnom zara}ene zemqe, posebno Japan, Italiju i Wema~ku. Rezultati razvoja su se nagomilavali u industrijskim zemqama, a unutar tih zemaqa na industrijskom i finansijskom poqu. Pove}ana proizvodwa omogu}ila je pad cijena hrane i sirovina tokom dvadesetih godina, pogor{avaju}i uvjete trgovine u zemqama koje su zavisile o izvozu tih artikala, te smawuju}i wihovu sposobnost da kupuju industrijske proizvode iz Evrope i SAD-a. Plate su u SAD-u zaostajale za profitima, ugro`avaju}i razvoj doma}eg tr`i{ta i ograni~avaju}i potencijal novih industrija. Op}u ekonomsku krizu pokrenula je finansijska kriza. Velike {pekulacije na berzi 1928. otvorile su put naglom padu cijena akcija u oktobru 1929. godine. U trci za likvidno{}u kapital je tekao natrag iz Evrope u Ameriku i nestabilni evropski prosperitet se brzo slomio. Efekti ekonomske krize nisu bili jednaki u svim podru~jima svijeta. Neke su se ekonomije brzo oporavile, dok su neke posrtale ~itavu deceniju. Jedna od rijetkih zemaqa koju je ekonomska kriza mimoi{la bio je SSSR. Uo~i pojave krize on je pre{ao na plansku proizvodwu, dok su osnovna sredstva za
Ekonomska kriza prijeti da “proguta” cijeli svijet
Qudi u nevjerici nakon pada berze u Wujorku
U mnogim industrijskim zemqama otpu{teno je vi{e od ~etvrtine radnika. Industrijska proizvodwa u Wema~koj i SAD-u pala je na 53% u odnosu na proizvodwu iz 1929. a svjetska trgovina je pala na 35%. ^inilo se da privredna depresija nema kraja. Sve do 1939. svjetski prosjek nezaposlenosti je bio iznad 11%.
109
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV
Bera~ica gra{ka u Kaliforniji, majka sedmero djece u velikoj bijedi (snimqeno u martu 1936. godine)
Nezaposleni radnici u Wema~koj bili su spremni raditi bilo {ta
Rezultat inflacije bezvrijedna nov~anica od bilion wema~kih maraka
110
proizvodwu bila u dru{tvenom vlasni{tvu. Osim toga, SSSR je bio izolovan od svjetske privrede, jer su svjetske sile vr{ile ekonomsku blokadu. Problem nezaposlenosti nije postojao, pa dok je u ve}ini zemaqa proizvodwa stagnirala u SSSR-u je zabiqe`ila znatan napredak. Tridesetih godina u ekonomiji su se desile zna~ajne strukturalne promjene. Nove industrije su i daqe napredovale, promijenili su se obrasci potro{we, periferne oblasti pove}ale su proizvodwu industrijskih dobara, a realne zarade su porasle. Ra|ao se novi svjetski ekonomski poredak, ~ija su se sredi{ta nalazila u Volstritu i Detroitu. Me|utim, ni 1939. okosnica tog novog sistema nije dostigla nivo industrijske proizvodwe iz 1929. i tek je Drugi svjetski rat izvukao SAD iz depresije. Prva reakcija vlada pogo|enih zemaqa bila je deflacija i poku{aj o~uvawa vrijednosti valuta. Uskoro su kobne posqedice krize navodile vlade da poku{aju stimulirati doma}u ekonomiju reflacijom, devalvacijom, nadaju}i se pove}awu izvoza, za{titnim i preferencijalnim carinskim aran`manima. Uspjeh tih stimulansa zavisio je od izdr`qivosti i ~vrsto}e s kojima su se oni primjewivali, i {to je jo{ bitnije, kako se brzo i koliko provodilo ponovno naoru`awe. Wema~ka i Velika Britanija su se rano naoru`ale, stimuliraju}i svoju i privredu Komonvelta, Skandinavije i Isto~ne Evrope. Ekonomska kriza imala je u Wema~koj katastrofalne razmjere i posqedice. Ona je zahvatila cijelu privredu, a posebno industriju, trgovinu, finansije i poqoprivredu. Nastala je inflacija, a broj nezaposlenih je pre{ao 6 miliona. Nadnice su opadale a porezi su rasli. Francuska i SAD su se naoru`ale kasnije, zbog ~ega su bile mnogo o{trije pogo|ene recesijom 1937-38. U me|unarodnim okvirima slu`bene mjere su dovele do pada i nazadovawa trgovine. Ve}i dio svijeta bio je do 1935. podijeqen na pet monetarnih blokova: podru~je funte i dolara, podru~je zlata, podru~je jena te valutno podru~je pod wema~kom kontrolom. Te grupacije uglavnom su odgovarale novom obrascu trgovine i utjecaja. O`ivqavawe ekonomskog nacionalizma pratio je novi intenzitet u me|unarodnoj politici. Japanska izvozna
ofanziva imala je svoj politi~ki odraz u vojnoj agresiji na Kinu. Hitler, Musolini i Japanci iskoristili su poreme}aje nastale ekonomskim slomom, pa se svijet polarizirao u dva oru`ana tabora: sile Osovine, (Wema~ka, Italija i Japan), i demokratije predvo|ene Velikom Britanijom, Francuskom i SAD-om. Izme|u wih stajao je SSSR, jedina zemqa koja je, izolirana od svjetskog tr`i{ta, uspjela odr`ati ekonomski rast 30ih godina, i koju su obje strane poku{avale pridobiti za saveznike ili potpuno izolirati. Malo je zemaqa iz ekonomske krize iza{lo bez ve}ih unutra{wih promjena. Budu}i da je ekonomska kriza radikalizovala gradski proletarijat, siroma{ne seqake i bezemqa{e, nacionalisti~ki i revolucionarni pokreti u Africi, Aziji i Latinskoj Americi su dobili nove pristalice. Razvijeni svijet ravnao se prema ova dva obrasca: prvi je bio liberalan i demokratski, simboliziran u Ruzveltovim Wu Dilom u SAD-u i vladom narodne fronte u Francuskoj. U obje zemqe je izbor lijevih ili liberalno orijentisanih vlada uzrokovao veliki talas {trajkova i sindikalnih organizacija i potaknuo poku{aj reformi. Ekonomska kriza imala je zna~ajne posqedice na socijalne i politi~ke promjene u Evropi 1929-1939. godine. Protestni pokreti qevice i desnice javili su se u gotovo svim zemqama, kao odgovor na ekonomsku krizu. Do{lo je do sloma ne samo ekonomskog liberalizma ve} i liberalnih politi~kih institucija. Ozdravqewe svjetske privrede krenulo je lagano 1933. godine. Ve}ina demokratskih dr`ava pre{la je na plansku proizvodwu i slobodnu trgovinu, ukidaju}i nedr`avne monopole. Istovremeno su poduzimani veliki javni radovi, uvedena je socijalna pomo} i nastoji se pove}ati kupovna mo} stanovni{tva kako bi se privreda {to br`e oporavila. Uloga dr`ave u planirawu privrednih tokova bila je dominantna. Sli~ne korake su poduzimale i totalitarne dr`ave koje su br`e prebrodile krizu, zahvaquju}i otvarawu velikog broja tvornica oru`ja i izgradwi brojnih komunikacija za vojne potrebe. To su ujedno bili glavni razlozi zbog kojih su fa{isti~ke zemqe bile spremnije za rat od zemaqa gra|anske demokratije.
Ameri~ki predsjednik Frenklin Delano Ruzvelt (1882-1945) je svoj reformni program nazvao Wu Dil ({to u `argonu zna~i novo dijeqewe igra}ih karata) a wegov prvi ciq je bio rije{iti nezaposlenost. Trebalo je pru`iti pomo} nezaposlenim radnicima i izgladwelima. Organizovao je javne radove (slika doqe) za koje je osigurao pomo} dr`ave.
111
Historija IV Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Period 1919-1938. karakteri{e ekonomska kriza koja je unijela uznemirenost u cijelu Evropu, a ostali svijet najte`e pogodila tridesetih godina. Posqedice Prvog svjetskog rata zapam}ene su zbog poku{aja da se sve vrati na “redovno stawe”. Sjediwene Dr`ave su dvadesetih godina do`ivqavale veliki prosperitet. Sa opu{tawem do koga je do{lo u poslijeratnim godinama to je stvorilo grozni~avu atmosferu “ludih dvadesetih”. Isto to, samo u mawoj mjeri, osjetilo se i u Evropi krajem te decenije, kada je o`ivqavawe privrede doprinijelo popularizovawu ameri~ke muzike, igara i filma. Ne{to optimisti~nija ekonomska klima krajem dvadesetih godina okon~ana je krahom Volstrita u oktobru 1929. Bum koji je Amerika do`ivqavala po~eo je da jewava u qeto te godine. Opadawe privrednih pokazateqa i pad akcija izazvali su paniku. U Americi je do{lo do velike nezaposlenosti kada su krediti presahli: potro{wa je opala, a bankrotstva i neprodate zalihe postali su op}a pojava. Kriza je za dvije godine zahvatila cijeli industrijalizovani svijet. U SAD je 1932. bilo vi{e od 12 miliona nezaposlenih; u mnogim naseqima je sve bilo u zastoju. Veliki krah je porazno djelovao i na evropsku privredu, jer su mnoge zemqe zavisile od ameri~kih kredita. Depresija je imala zna~ajne politi~ke posqedice. U SAD se nezadovoqstvo radom predsjednika Huvera i wegovim rje{avawem ekonomske krize odrazilo u pobjedi Franklina D. Ruzvelta, koji je obe}ao “Wu Dil”. U Wema~koj su rastu}a nezaposlenost i strah od dru{tvenog sloma doveli do podr{ke Wema~koj partiji i podrili temeqe Vajmarske republike.
Istorija 2. Ilustrovana enciklopedija, Mladinska kwiga, Qubqana, 1984.
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA inflacija - prekomjerno pove}awe koli~ina papirnog novca uz veliki pad wegove vrijednosti devalvacija - smawewe vrijednosti novca s obzirom na zlato i valute drugih dr`ava reflacija - nastojawe da se novcu poslije neke krize vrati vrijednost
PITAWA I ZADACI Kako je tekao privredni razvoj nakon rata? Koji su uzroci krize iz 1929. godine? Na koji je na~in rije{ena ekonomska kriza? Koje su wene politi~ke posqedice?
112
Svijet između dva rata (1918-1939)
Izvanevropski svijet (1918-1939) Završetak rata donio je promjene i na drugim kontinentima. Najveće su se odigrale u Aziji gdje je jačala nacionalna svijesti i demokratija. U Indiji se budila nacionalna ali i klasna svijest. Organizuju se sindikati i povećava broj štrajkova. Nacionalna intelektualna elita, svjesna usluga koje je njihova zemlja u ratu učinila Velikoj Britaniji, zahtijeva nezavisnost. Na čelo Kongresne stranke 1920. godine došao je Mahatma Ghandi, koji je na tom položaju ostao narednih 30 godina. Vodio je borbu za nezavisnost Indije na poseban način, dajući pečat cijelom pokretu. Cilj borbe je bila samouprava a način borbe pasivan otpor. Na nasilje Britanaca nije se odgovaralo istom mjerom, revolucionarnom borbom, nego građanskom neposlušnošću, bojkotom engleske robe i Engleza uopće. Ni u zatvoru nije prestao da se bori na svoj način, štrajkom glađu. Tokom 1927. i 1928. godine u Kongresnoj stranci došle su do izražaja radikalne struje na čijem je čelu stajao Jawaharlal Nehru, koji je nakon Ghandijeve smrti došao na čelo pokreta. Te struje su za dublje društvene promjene tražile i oružanu borbu a bile za saradnju sa seljaštvom i radništvom. Još 1920. stvoren je Sveindijski kongres sindikata kojim je rukovodila Kongresna stranka. Radnici su često štrajkovali, u borbi za svoja prava. Najveći talasi štrajkova bili su 1921., i od 1932. do 1934., kada je štrajkovalo oko 500 000 radnika. Između dva rata pojavile su se komunističke grupe koje stiču utjecaj među radništvom. Konačno, 1934. stvorena je i KP Indije, koja ipak nije imala značajnijeg udjela u oslobodilačkom pokretu, zbog odbijanja saradnje sa Kongresnom strankom. Na takav stav je utjecala Kominterna, odnosno Staljin, koji nije vodio računa o specifičnostima borbe indijskih komunista. Britanci su na razne načine nastojali ugušiti indijski pokret. Oni su koristili i vjerski antagonizam između Hindusa i muslimana, pa je još 1906. stvorena Sveindijska muslimanska organizacija, koja je bila protivnik
Mohandas Karamchand Ghandi (Mahatma Gandi, 1869-1948.) je jedna od najznačajnijih figura savremenog čovječanstva. Rođen je 1869. u skromnoj trgovačkoj porodici. Diplomirao je pravo u Londonu. Propagirao je politiku nenasilja i građanske neposlušnosti. Više puta je osuđivan, ali je pobjeđivao britanski pritisak gladovanjem. Mahatma (“dobra duša”) Ghandi, smatrao je preslicu simbolom rada i nezavisnosti, simbolom u kojem se utjelovljuje jedinstvo Indije. Ubijen je u atentatu 30. januara 1948. godine.
113
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV Kongresnoj stranci. To je nakon Drugog svjetskog rata dovelo do rascjepa Indije i izdvajanja Pakistana. Da bi zadržala Indiju na svojoj strani, za vrijeme Drugog svjetskog rata Velika Britanija je nudila indijskim vođama da Indija postane dominion, ali su oni to odbili. Nakon rata borba i pregovori su nastavljeni. Ipak, 1947. od Indije su stvorene Indijska unija, Pakistan i Cejlon. Indija je dobila nezavisnost, Postala je članica Commonwealtha, ali je ta veza sa Velikom Britanijom bila formalna. Nezavisnost su dobili i Pakistan i Cejlon. Arapi su, nakon oslobođenja od višestoljetne osmanske vlasti, željeli stvoriti jedinstvenu i ekonomski jaku državu. Ali, to nije odgovaralo Francuskoj i Velikoj Britaniji koje su željele gospodariti tim područjem zbog otkrića velikih nalazišta zemnog gasa, nafte i petroleja. One su iskoristile svoju nadmoć i podijelile Arabijski poluotok na interesne zone. Politici evropskih sila uspio se oduprijeti narod Perzije, koji je pod vodstvom Reza Kana Pahlavija (1878-1944) svrgnuo posljednjeg iranskog šaha i 1925. godine proglasio Pahlavija novim šahom. Reza Kan se donekle ugledao na turskog državnika Atatürka pa je nastojao usmjeriti svoju zemlju ka privrednom i kulturnom napretku. On razvija snažnu nacionalnu kampanju koja dovodi do prihvatanja novog imena za zemlju - Iran. Japan je doživo veliki ekonomski prosperitet tokom Prvog svjetskog rata, zahvaljujući preuzimanju posredničke trgovine između britanskih dominiona. Nakon rata, mirovnim ugovorom u Versaju, Japan je postao vlasnik svih njemačkih kolonija na Pacifiku i u Kini, što je naročito povoljno utjecalo na razvoj njegove industrije, te on postaje jedna od pet vodećih svjetskih sila. Međutim, krupno građanstvo (industrijalci i finansijski magnati) željeli su proširiti svoje poslove, pa su zato poticali japansku armiju na ratobornost. Ubrzo se Reza Kan Pahlavi japanska armija otela političkoj kontroli i spremala se za proširenje japanske imperije. Potrebu za dokazivanjem svoje snage i moći, Japan je usmjerio na susjednu Kinu u kojoj se vodio građanski rat. Kina je kraj rata doživjela u potpunom haosu. U njoj su postojale dvije vlade i dvije države. Jedna je bila revolucionarna kojom je vladao vojno-politički pokret pod nazivom Kuomintang, dok je druga bila u rukama vojno-birokratske vlade u Pekingu. Kuomintang je pod vodstvom Sun Yat-sena (1866-1925), nastojao stvoriti nezavisnu, modernu državu, te se iz tih razloga povezao sa kineskim komunistima. Međutim, Sun Yat-senovom smrću na čelo Kuomintanga došao je Chiang Kai-shek (1887-1975) koji se okrenuo protiv komunista. On je zaveo svoju vlast u većem dijelu Kine. Tako pocijepana Kina dočekala je početak Drugog svjetskog rata.
Revolucionarna previranja zahvatila su i zemlje Latinske Amerike. To je smetalo Sjedinjenim Državama koje su se plašile širenja boljševizma u susjedstvu. Iz tih razloga SAD su svojim trupama intervenisale u Nikaragvi, Dominikanskoj Republici i Hondurasu. Od 1929. godine SAD su vodile umjerenu politiku u Srednjoj i Južnoj Americi, nastojeći osigurati sebi novo tržište. Da bi imale apsolutnu ekonomsku kontrolu u ovom dijelu svijeta, SAD su se postavljale kao arbitar u lokalnim i međudržavnim sukobima. Velika kriza je poljuljala položaj SAD-a u Latinskoj Americi, ali je Rooseveltova administracija brzo povratila ugled.
Chiang Kai-shek
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA Kuomintang - politička stranka u Kini, zalagala se za antikolonijalističku i antiimperijalističku nacionalnu borbu Kine
PITANJA I ZADACI Do kojih je promjena došlo u svijetu nakon Prvog svjetskog rata? Šta se dešava nakon raspada Osmanskog carstva na Bliskom Istoku? Do kakvih je promjena došlo u Kini?
Sun Yat-sen
114
115
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV
Put u Drugi svjetski rat Događaji u svijetu između 1931. i 1939. godine označili su slom međunarodnog sistema sigurnosti, koji je uspostavljen Versajskim mirom. Taj sistem, sa Društvom naroda kao središtem, trebao je spriječiti prerastanje spora između dviju država u opći rat. Sistem se nije mogao osloniti na pomoć SAD-a, a SSSR, iako član Društva naroda, od 1934. do 1939. nikada nije igrao veću ulogu. Stoga je vodstvo pripalo Velikoj Britaniji i Francuskoj. Činjenica da je Njemačka za vrijeme vladavine Hitlera težila ili svjetskoj prevlasti ili propasti, utjecala je da se sama Italija ili Japan nisu odvratili od ekspanzionističkih namjera. Kada su se sve tri udružile u paktu protiv Kominterne (Antikominterna pakt) u novembru 1936. a potom u Trojnom paktu, demokratske snage su natjerane u defanzivu. Japanski ekspanzionizam poticao je isključenje sa vitalnih tržišta i osjećaj rasne diskriminacije. Japanska ekspanzija u Mandžuriji i sjevernoj Kini do 1936. bila je sračunata na kontrolu kineskih potencijala i eliminisanje britanskog, američkog i sovjetskog utjecaja. Ekspanzija Japana počela je pritiskom na sjevernu Kinu, a nastavila se otvorenim osvajanjem centralne Kine i obalnog pojasa (1937-1939), a zatim se proširila na sjevernu Indokinu. Italijanski ekspanzionizam je bio inspirisan Mussolinijevom potrebom da ispuni nacionalističke ambicije i održi ugled svjetskog državnika. To ga je motivisalo da ojača položaj Italije u Srednjoj Evropi i pokuša steći kolonijalno carstvo u Etiopiji 1935. godine. Britanski i francuski otpor te pobjeda antifašističke Narodne fronte u Francuskoj naveli su ga na intervenciju u Španiji i na okretanje Hitleru formiranjem osovine Rim-Berlin (1936.). Hitlerov ekspanzionizam bio je u skladu sa njemačkim nacionalističkim željama da se nadoknade gubici nakon Versajskog mirovnog ugovora 1919. godine i težnjom za hegemonijom u Evropi, uključujući evropski dio Rusije, te za kolonijalnim carstvom u Africi.
Španski građanski rat Nakon uspjeha Narodnog fronta na izborima u Španiji 1936. godine, vojna hunta, koju je predvodio general Francisko Franco (1892-1975) je pokušala da uz podršku fašističkih organizacija, crkve i veleposjednika, u maju, pučem, preuzme vlast u zemlji. Došlo je do građanskog rata, koji je trajao od 1936. do 1939. godine, a postao je i međunarodni problem. Dok su Francuska i Velika Britanija zastupale politiku nemiješanja, SSSR je snabdijevao republikance ratnim materijalom. Iz cijelog svijeta hiljade dobrovoljaca borilo se u “internacionalnim brigadama” na strani republikanaca. Njemačka i Italija pružile su punu podršku pobunjenicima pod vodstvom generala Franca. Njemačka Francisko Franco
116
Vojne operacije tokom građanskog rata
ih je snabdijevala oružjem, tehničarima i pilotima, a Italija sa više desetina hiljada dobrovoljaca. Tri godine kasnije nakon što je savladana republikanska odbrana Madrida i Barcelone, u zemlji je uspostavljena fašistička diktatura. Nakon toga, počeo je teror i represalije nad političkim protivnicima. Uhapšeno je oko milion osoba, od kojih je jedan dio bio likvidiran, a većina bila osuđena na zatvorske kazne. Veliki broj antifašista je uspio emigrirati.
Kao i brojni evropski i američki intelektualci u Španskom građanskom ratu se na strani republikanaca borio i Ernest Hemingway. Svoje doživljaje zabilježio je u romanu “Za kim zvono zvoni”, po kojem je snimljen film (“For whom the Bell Tolls”) sa Ingrid Bergmann i Gary Cooperom u glavnim ulogama. Na slici je scena iz filma.
Za svjetsku izložbu 1937. godine u Parizu Pablo Picasso je izložio sliku koja je podsjećala na uništenje baskijskog grada Guernice, koji je avijacija njemačke legije Kondor pretvorila u pepeo i prah.
117
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV Anschluss (Anšlus) Austrije i komadanje Čehoslovačke
Ulazak Hitlera u Beč
Od kraja 1936. godine Njemačka je izašla iz diplomatske izolacije. Versajski mirovni ugovor Njemačka je ponovo prekršila 1938. godine. Hitler je bio opsjednut idejom o velikoj i jakoj Njemačkoj. Vršio je stalni pritisak na Austriju, miješajući se u njene unutrašnje odnose, pomažući fašiste Arthura Seiss Inquarta. Uz njegovu pomoć srušili su zvaničnu vlast Kurta Schuschnigga i 13. marta 1938. godine njemačke trupe su ušle u Austriju i izvršile pripajanje ili Anschluss. Nakon pripajanja Austrije, na redu je bilo osvajanje Čehoslovačke. Hitler je koristio neslogu čehoslovačkog građanstva, fašistički pokret u Sudetskoj oblasti gdje je živjelo dosta Nijemaca i popustljivost zapadnih sila pa je uputio zahtjev da se Njemačkoj ustupi Sudetska oblast. Istovremeno je na granici Čehoslovačke, spremajući se za rat, gomilao vojne snage.
Rastumačimo karikaturu
agresivni akt Njemačke bio je usmjeren prema Poljskoj, od koje je Hitler tražio luku Gdansk (Danzig). Svi politički potezi u Njemačkoj bili su praćeni sve jačim terorom, čije su najveće žrtve bili Jevreji. Devetog novembra 1938. godine širom zemlje nacisti su organizovali napade na Jevreje. U Kristalnoj noći 9/10. novembra u cijeloj državi zapaljene su mnoge sinagoge, uništeno je na hiljade jevrejskih radnji i ubijeno oko stotinu Jevreja, koji su od tada bili isključeni iz javnog života. Britanski i francuski stav prema Hitleru bio je do 1939. godine daleko od jedinstvenog. Hitlerova autokratija, antiboljševizam i antisemitizam bili su cijenjeni, a u većem dijelu Evrope nije bilo otpora saradnji sa nacističkom Njemačkom. Nakon neuspjeha Društva naroda u slučaju Etiopije, Belgija i druge manje evropske države pokušavale su očuvati svoju samostalnost, pridružujući se 1938. godine Kopenhagenskoj deklaraciji. To je bio uzaludan pokušaj jer su do 1939. godine samo granice Španije, Portugala, Turske, Švicarske i Švedske ostale nepovrijeđene. Velika Britanija i Francuska su pokušavale izbjeći sukob smirujući Hitlera. Nakon žrtvovanja Čehoslovačke u Münchenu 1938. godine to više nije bilo moguće. Zbog neodlučne politike zapadnih zemalja, Sovjeti su se u augustu 1939. godine nagodili sa Hitlerom, zaključujući Ugovor o nenapadanju. Nizom ugovora s pribaltičkim državama i Danskom Njemačka je stvorila povoljne uvjete za napad na Poljsku.
Chamberlain je bio uvjeren da je u Münchenu uklonjena svaka mogućnost da dođe do rata
Komadanje Čehoslovačke
Nevill Chamberlain tokom potpisivanja Münchenskog sporazuma
118
Krajem septembra 1938. godine je u Münchenu održan sastanak predsjednika vlade Velike Britanije i Francuske Nevilla Chamberlaina (Čemberlen) i Édoarda Daladiera (Daladje), s Hitlerom i Mussolinijem. Rezultat sastanka bio je novi ustupak Hitleru. Münchenskim sporazumom od 29. septembra Sudetska oblast je predata Njemačkoj. U martu 1939. godine, njemačke trupe su ušle u Čehoslovačku, okupirale je i raskomadale. Na njenoj teritoriji stvoreni su Češki Protektorat pod njemačkom vlašću, a Slovačka je postala satelitska država. Naredni
Uništeni kafe u Berlinu nakon “Kristalne noći”
119
Historija IV Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Münchenski sporazum Sastanak dvojice diktatora sa predsjednicima vlada Britanije i Francuske, počeo je u 12 sati i 45 minuta. Konferencija je bila tako brzo improvizovana da joj je nedostajala svaka organizovanost. Zapisnici se uopće nisu vodili, delegacije su sjedile u udobnim naslonjačima, razbacanim u velikom krugu. Poslije odmora za ručak, u sobu su nagrnuli ambasadori, službenici i ađutanti, koji su sačinjavali publiku, poredanu duž zidova. Zajednička diskusija bila je često prekidana upadicama ili razgovorima pojedinaca, a to je bilo olakšano teškoćama oko prevoda. Kad god bi članovi ove ili one delegacije ulazili ili izlazili radi pripremanja nacrta, nastajao je prekid u radu. ...Najzad je postignut sporazum u ranim jutarnjim časovima, 30. septembra. Dvojica diktatora su prepustili Britancima i Francuzima odvratan zadatak da saopće Česima uslove pod kojima će se izvršiti kasapljenje njihovih zemalja... ...One noći kada je održavana minhenska konferencija napisao je general Jodl u svom dnevniku: “Potpisan je Minhenski sporazum. Čehoslovačka kao sila više ne postoji...” ...Za šest mjeseci Austrija i Sudetska oblast predstavljali su trijumf onih metoda političkog rata koje je Hitler tako brižljivo pripremao posljednjih godina. Time je sjajno odbranjena i njegova postavka o slabosti zapadnih demokratija, kao i o međunarodnoj pocjepanosti koja nije dopuštala stvaranje jedinstvenog fronta protiv njega. Pet godina poslije dolaska na vlast, on je Njemačku uzdigao sa najnižeg položaja na kome se nalazila u čitavoj svojoj historiji na položaj vodeće sile u Evropi, a sve to ne samo bez rata, nego i uz pristanak Britanije i Francuske. Taktika zakonitosti donijela je velike dividende, kako u inostranstvu tako i kod kuće... Alan Balok, Hitler. Slika tiranije, Beograd (bez god. izdanja).
PITANJA I ZADACI Kako je ekonomska kriza djelovala na Španiju? Šta se desilo nakon puča? Kako su reagirale pojedine evropske zemlje na događaje u Španiji? Šta se desilo sa Austrijom i Čehoslovačkom? Kakav je bio stav Velike Britanije i Francuske prema Hitlerovoj agresivnoj politici?
120
Svijet između dva rata (1918-1939)
Razvoj nauke i tehnike. Kultura i sport između dva rata U periodu između dva rata, nauka i tehnika su doživjele veliki napredak i omogućile veliki ekonomski prosperitet. Najveći napredak ostvaren je u fizici, hemiji, matematici, biologiji, medicini, te tehničkim naukama čija istraživanja po brojnosti, opširnosti i dubini nadmašuju ranije periode. Fizičari otkrivaju talasno kretanje atoma (1924.), postojanje protona (pozitivnog elektrona, antielektrona) i neutrona (1932.). Nastavljena su istraživanja na polju nuklearne fizike. Godine 1938. naučnici su u laboratoriju izveli prvu atomsku fisiju bombardovanjem izotopa urana neutronima. To otkriće otvorilo je put korištenju nuklearne energije ali i stvaranju atomske bombe. Istraživanja fizičara bila su usmjerena na područje elektromagnetnih talasa što je omogućilo upotrebu televizije i usavršavanje radija. Hemija je svoja istraživanja usmjerila prema tehničkoj primjeni. Svoja dostignuća bilježila je na planu organske hemije, što je omogućilo otkrića mnogih vrsta sintetičkog materijala (bakelita, celuloida, celofana, vještačke svile i gume). Od 1938. godine počela je proizvodnja najlona i perlona i vještačkih vlakana. Tehnika svoje napore usmjerava u unapređivanju kvaliteta materijala, usavršavanju tehnologija, a najveći uspjeh doživljava u stvaranju avionske industrije i usavršavanju avio-konstrukcija. Značajan napredak postigla je biologija. Naučnici su pronašli encime, vitamine i hormone. Usavršavanje mikroskopa omogućilo je brži razvoj mikrobiologije. Razvila se i genetika, nauka o pojavama i zakonitostima nasljeđivanja kod biljaka, životinja i čovjeka. Na području medicine postignut je značajan napredak. Godine 1928. Alexander Fleming (1881-1955) je pronašao penicilin za kojeg je utvrdio da efikasno liječi infekcije (zarazne bolesti). Napredak su bilježile i društvene nauke. U ovom periodu arheologija je postigla kapitalna otkrića što je utjecalo i na razvoj historijske nauke. Mada su arheološka otkrića imala međunarodni značaj, većina društvenih Fleming u laboratoriju nauka je nosila prvenstveno nacionalno značenje. Indijski arheolozi su otkrili prastaru civilizaciju Mohendžo Daro 1921., dok je u Egiptu Howard Carter (1874-1939) 1922. godine otkrio Tutankamonovu grobnicu Nakon završetka Prvog svjetskog rata u umjetnosti su se javili novi pogledi i pravci. U likovnoj umjetnosti prevladavala su velika imena apstraktnog slikarstva, Pablo Picasso (1881-1973), Wassily Kandinsky (Vasilij Kandinski, 1866-1944.), Marc Chagall (Šagal, 1887-1985.). Javljali su se i novi pravci kao što su nadrealizam i ekspresionizam. Salvador
121
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV
Kandinsky, “Kompozicija na bijelom II”; Chagall “Ja i selo”; Dalí, “Ustrajnost sjećanja”
Breton
Sartre
Louis Armstrong Satchmo
122
Dalí (1904-1989) je u nadrealističkim slikama prikazivao svijet iracionalnih vizija, a nadrealista Max Ernst (18911976) obogaćivao je slikarstvo tehnikama kolaža i fotomontaže. Među brojnim piscima koji su djelovali nakon Prvog svjetskog rata, posebno su značajni bili André Breton (1896-1966) glavni teoretičar nadrealizma, George Bernard Shaw (1856-1950) kao najznačajniji dramatičar te Jean Paul Sartre (Žan Pol Sartr, 1905-1980.) začetnik francuskog egzistencijalizma. Na području muzike između dva rata isticali su se kompozitori George Gershwin (1898-1937), Alban Maria Johannes Berg (1855-1935) i Maurice Ravel (1875-1937). Gershwin je svojim djelom “Rapsody in Blue” (“Rapsodija u plavom”) uveo u muzičku umjetnost simfonijski jazz. A. Berg je bio predstavnik muzičkog ekspresionizma, dok su se u djelima Ravela nalazili klasicistički i impresionistički motivi. Njegovo djelo “Bolero” jedno je od najpoznatijih muzičkih djela XX stoljeća. Sredinom tridesetih godina afirmisala se jazz muzika. To muzičko razdoblje je poznato pod imenom swing.
Yehudi Menuhin
Édith Piaf
Od interpretatora muzičkih djela poznati su pjevač i svirač jazza Louis Armstrong Satchmo (1901-1971), francuska šansonjerka Édith Piaf (1915-1963) i violinist Yehudi Menuhin (1916-1999). Od svih umjetnosti međuratnog perioda najveći uspon je zabilježen u filmskoj. U tom periodu je snimljeno mnogo filmova vrhunske kvalitete. Od 1927. snimaju se zvučni filmovi. Zvučnom filmu su u početku davane male šanse da će se probiti do gledalaca. Ali, četiri godine kasnije sa nijemim filmom “Siromašni milioner” okončana je prva etapa historije filma. Komedija, koja je potekla iz cirkusa, razvila se posredstvom filmskih glumaca nadarenih za upotrebu simboličkih predstava. Charlie Chaplin stvorio je od nijemog filma izražajno sredstvo velike preciznosti. To je bila, po njegovim riječima “poezija pokreta”. Kao glumac i režiser, podigao je film do velike komedije koja izražava bol i gorčinu svijeta i donosi olakšanje putem smijeha. On je bio malena skitnica Šarlo s polucilindrom i štapom, koji je uvijek upadao u neočekivanu nevolju i uvijek je dočekivao dobrotom i ljubaznošću. Postao je sveopći junak svoga vremena, na kraju uvijek odlazeći cestom, s netaknutim dostojanstvom, ma kakav bio poraz ili gubitak. Čaplin je reagirao na krize svoga vremena. U filmu “Potraga za zlatom” napravio je parodiju na filmove pionirima, u filmu “Moderna vremena” način proizvodnje na pokretnoj traci. U filmu Veliki diktator (1940.) porugom je razotkrio sliku Hitlera.
Novi moment historije muzike predstavljala je pojava jazza, koja je nastala u crnačkim četvrtima New Orleansa, a u Evropu stigla za vrijeme Prvog svjetskog rata. U tridesetim godinama jazz muzika je počela osvajati cijeli svijet i emancipovati se kao samostalna muzika. U principu, jazz je kolektivna improvizacija: njegove opće oznake su naglašeni ritam, agresivna zvučnost i oprečnost između solističkog i grupnog izvođenja. Od značajnih stilskih perioda do 1945. godine treba spomenuti Dixieland, New Orleans-jazz i Chicagojazz, Swing-jazz i Be-boop.
Al Jolson (Asa “Al Jolson” Yoelson, 1885/61950) litvanskog porijekla, bio je prvi glumac koji je progovorio i propjevao u historiji kinematografije. Na slici se vidi našminkan kao Afroamerikanac za ulogu u prvom zvučnom filmu “The jazz singer” (“Pjevač džeza”) iz 1927. godine.
www.jolson.org
Inserti iz Chaplinovih filmova “Moderna vremena” i “Veliki diktator”
Prikazivali su se i crtani filmovi - niz slika ili crteža likova u raznim pozama slikanih na pokretnoj pozadini. Godine 1923. počeo ih je stvarati Walt Disney (1901-1966), a upotrebljavao ih je u širokim okvirima komedije; njegovi Mickey Mouse (Miki Maus) i Donald Duck (Paja Patak) postali su popularni u cijelom svijetu. Njegov prvi prikazani dugometražni animirani film bio je Snjeguljica i sedam patuljaka (1938.).
123
Svijet između dva rata (1918-1939)
Historija IV Poznati glumci iz međuratnog perioda su bili Rudolph Valentino (1895-1926), Greta Garbo (1905-1950), Clark Geble (1901-1960), Vivien Leigh (1913-1967). Od 1929. godine u SAD-u se za filmska dostignuća dodjeljuju nagrade Američke filmske akademije - Oscar. Nakon Prvog svjetskog rata nastavljena su međunarodna sportska takmičenja. Od 1920. godine ponovo se održavaju olimpijske igre, na kojima je zabilježen sve veći broj sportista i takmičarskih disciplina. Od 1924. godine, organizuju se Zimske olimpijske igre. U sportu su se između dva rata posebno isticali finski atletičari, trkači na duge staze. Najpoznatiji među njima bio je Paavo Nurmi (1897-1973). Osvojio je ukupno devet zlatnih olimpijskih medalja, od toga u Parizu 1924. godine čak pet, a u razmaku nešto dužem od jednog sata čak dvije. U Finskoj je bio toliko cijenjen da su mu Finci još za vrijeme života podigli spomenik. U međuratnom periodu na popularnosti je posebno dobio fudbal. Godine 1930. u Montevideu je održano Prvo svjetsko prvenstvo u nogometu, na kojem je pobjednik bio domaćin, Urugvaj.
Gable i Leigh su zajedno glumili u velikom hitu “Gone with the wind” (“Prohujalo s vihorom”) za kojeg je ona 1939. godine dobila Oscara za najbolju žensku ulogu.
Lik Mickeya Mousea iz 1932. godine
Položaj žena
U XX stoljeću počinje se razvijati i feminologija - nauka o ženama. Izučavala se u “slobodnim školama” sa interdisciplinarnim pristupom. Od 1971. godine, ova vrsta nastave se naziva “ženske studije”.
Tek nakon završetka Prvog svjetskog rata žene Velike Britanije dobile su pravo glasa, ali ograničeno, a 1928. godine i potpuno. Kao najvažniji događaj u zakonodavstvu toga vremena u SAD-u zbog njegovih dalekosežnih posljedica treba spomenuti na prvom mjestu uvođenje prava glasa za žene 28. augusta 1920. (19. ustavni amandman) koji vodi računa o izmijenjenom položaju žene u industrijskom društvu. Za razliku od 1914. godine, kada je u SAD-u bilo zaposleno 2 miliona žena, godine 1930. radilo ih je 10 miliona. Nakon završetka Prvog svjetskog rata mlade generacije su odlučne da sebi izgrade bolji svijet. U modi su nastupile značajne promjene. Tvrdilo se da je za emancipaciju žena više značilo izbacivanje iz upotrebe korzeta nego dobivanje prava glasa. Godine 1920. ulazi u modu trajna ondulacija kose koja do danas nije izišla iz mode. Feminizam je, prolazio kroz različite faze u XX stoljeću. Pojava različitih ideologija, ratna zbivanja i razvoj tehnologija su znatno utjecali na feminističke ideje. U Sovjetskom Savezu žene su u početku uživale punu ravnopravnost ali su od 1930. godine imale dvostruku ulogu i ulogu domaćice i radnice u poljoprivredi ili industriji. Iako je zbrinjavanje djece bilo organizovano na državnom nivou loši stambeni uvjeti i nedostatak mogućnosti kupovine i odmora otežavali su ženama život.
PITANJA I ZADACI Do kojih je otkrića došlo u periodu između dva rata u fizici, hemiji, biologiji i medicini? Koje su karakteristike razvoja likovne i muzičke umjetnosti, filma i književnosti? Kako je tekao razvoj sporta između dva rata?
Nurmi
Jedanaeste Olimpijske igre i IV zimske Olimpijske igre održane su u Njemačkoj. One su davale Hitleru mogućnost da prikaže svoju ideologiju i pokaže ponovno uzdizanje Njemačke, te pretpostavljenu nadmoć arijevske rase kroz jaku propagandnu kampanju. Po prvi put niz trkača (njih 3 075) donosi baklju iz Olimpije u Grčkoj, da bi se zapalio olimpijski plamen u Berlinu. Unatoč nadama nacista, neprikosnovena zvijezda igara nije bio Nijemac, nego James Cleveland “Jesse” Owens (Džesi Ovens, 1913-1980.), tamnoputi Amerikanac. On je osvojio zlato na 100 m, 200 m, štafeti 4x100 i skoku udalj. Hitler je napustio stadion da ne bi morao dodijeliti medalje crnom atletičaru.
www.jesseowens.com
124
125
BiH u sastavu nove
države (1918-1941)
1918. Formirana prva vlada Kraljevine SHS 1919. Svečano otvorena zgrada Narodnog pozorišta u Sarajevu 1920. Izbori za ustavotvornu skupštinu 1921. Vidovdanski ustav, Zakon o zaštiti države 1928. Atentat na članove Hrvatske seljačke stranke u Skupštini Kraljevine SHS u Beogradu 1929. Uspostava Šestojanuarskog režima, Zakon o promjeni naziva države i teritorijalnoj podjeli na upravna područja 1930. Zakon o Islamskoj vjerskoj zajednici Kraljevine Jugoslavije 1931. Oktroisani ustav 1934. Atentat u Marseju 1939. Sporazum Cvetković-Maček, u Sarajevu konstituisan pokret za autonomiju BiH
Historija IV Principi na kojima je stvorena nova dr`ava - Kraqevina Srba, Hrvata i Slovenaca (kasnije Kraqevina Jugoslavija) nisu omogu}ili ravnopravan status svih naroda koji su u{li u wen sastav. U periodu izme|u dva svjetska rata Bosna i Hercegovina je do`ivjela mnoge teritorijalne promjene.
Polo`aj Bosne i Hercegovine u novoj dr`avi Stvarawem Kraqevine Srba, Hrvata i Slovenaca (1. decembra 1918. godine), Bosna i Hercegovina se na{la unutar nove dr`ave ~ime se wen polo`aj bitno izmijenio u pore|ewu sa periodom austrougarske uprave. Mada je jo{ neko vrijeme zadr`ala pojedine elemente i oblike svoje autonomnosti, ona je u okviru Kraqevine izgubila svoj dr`avni identitet. Bilo je vi{e razloga koji su doveli do toga: centralizovana vlast, unitaristi~ke te`we srpskog gra|anstva i vojske, nesloga unutar bosanskohercegova~kog politi~kog vrha, razli~iti politi~ki programi, tendencije i ciqevi bosanskohercegova~kih politi~ara, zavo|ewe diktature... Ulaskom u Kraqevinu SHS, Glavni odbor Narodnog vije}a (formiran prilikom stvarawa Dr`ave SHS) prestao je sa radom, dok je Narodna vlada nastavila obavqati svoje du`nosti sve do 31. januara 1919. godine kada je preimenovana u Zemaqsku vladu. Me|utim, tom prilikom smawen je wen djelokrug rada, jer su joj u nadle`nosti ostala ~etiri resora: za unutra{we poslove, pravosu|e, poqoprivredu te za prosvjetu i vjeru. Ostali poslovi Zemaqske vlade BiH preneseni su na vladu u Beogradu ~ime je izvr{ena centralizacija uprave. Od prvih dana stvarawa Kraqevine SHS, kraq Aleksandar Kara|or|evi} je pokazivao diktatorske sklonosti. Sam je imenovao predsjednika vlade, a Aleksandar ú dr. Alberta Kramera (Ministar za Ustavotvornu skup{tinu i izjedna~ewe zakona) zadu`io je da sastavi spisak poslani~kih kandidata za Privremeno narodno predstavni{tvo {to je trebalo biti zadatak zajedni~kog rada Narodnog vije}a u Zagrebu i predstavnika naroda Kraqevine Srbije. Nakon osamnaest mjeseci rada na dono{ewu Zakona o izborima za Ustavotvornu skup{tinu (donesen 3. septembra 1920.) raspisani su izbori 28. novembra 1920. godine. Tokom 1919. godine u Bosni i Hercegovini je o`ivio strana~ki rad. Ponovo su obnovqene neke stare politi~ke stranke, a stvorene su i nove. Ve}ina stranaka osnovana je na vjersko-nacionalnoj osnovi. Neke stranke imale su svoju centralu u Sarajevu, dok su druge bile ogranci istoimenih stranaka iz Zagreba ili Beograda. Veliki broj stranaka u svom programu su isticale unitarizam i centralizam, kao npr. Demokratska stranka Srbije kojoj su se pridru`ile i druge sli~ne stranke {irom Kraqevine, dok su se za federalisti~ko ure|ewe opredijelile tri bosanske stranke: Jugoslavenska muslimanska organizacija, Hrvatska pu~ka i Hrvatska te`a~ka stranka. Pored ovih
128
BiH u sastavu nove države (1918-1941) stranaka zna~ajane su jo{ dvije politi~ke stranke koje su djelovale na tlu Bosne i Hercegovine: Komunisti~ka partija Jugoslavije i Hrvatska seqa~ka stranka. Na izborima su u~estvovale 22 politi~ke stranke, a biralo se 419 poslanika. Me|utim, kada su delegati za Ustavotvornu skup{tinu trebali otpo~eti sa radom, Kraq je zatra`io da mu svi poslanici polo`e zakletvu vjernosti. Polagawe takve zakletve odbilo je dosta poslanika, te je u radu Skup{tine u~estvovalo svega 342 poslanika. Glavno politi~ko pitawe bilo je unutra{we ure|ewe, te je od samog po~etka rada Ustavotvorne skup{tine do{lo do podjele na dva tabora. Sa jedne strane stajale su stranke koje su zastupale centralisti~ko i unitaristi~ko ure|ewe, dok su sa druge strane stajale stranke koje su se zalagale za unutra{wu autonomiju, federaciju, pa ~ak i oblik konfederacije. U taboru opozicije, stranke su se podijelile na struju “tvrdih” i “autonomisti~kih”. Prvi su bili spremni na sve metode da bi ostvarili svoje ciqeve, dok su drugi nastojali biti lojalni dr`avi i koristiti se samo dozvoqenim politi~kim metodama. Sve ovo nije toliko zabriwavalo kraqa, koliko se brinuo zbog velikog uspjeha Komunisti~ke partije na izborima za Ustavotvornu skup{tinu. Kada su uskoro Kraqevinu po~eli potresati brojni {trajkovi radnika i rudara, Kraq je sa vladom na{ao pravi povod da tu stranku stavi pod prismotru, a ubrzo je dono{ewem “Obznane” i Zakona o za{titi dr`ave (2. august 1921.) zabraweno politi~ko djelovawe ove partije, te ona prelazi na ilegalni rad. Nakon povla~ewa poslanika Komunisti~ke partije, u radu Skup{tine u~estvovalo je svega 258 poslanika koji su na kraju donijeli Ustav 28. juna 1921. na Vidovdan, po ~emu je ovaj akt dobio naziv Vidovdanski ustav. Prema Ustavu, Bosni i Hercegovini je zagarantovan postoje}i teritorijalni integritet Bosne i Hercegovine (~lan 135. ili tzv. turski paragraf). Prakti~no, to je zna~ilo da je zadr`ana upravna podjela iz osmanskog i austrougarskog perioda na {est okruga koji su postali oblasti (tuzlanska, sarajevska, mostarska, travni~ka, vrbaska i biha}ka). Bosna i Hercegovina nije vi{e sa~iwavala jedinstvenu upravnu cjelinu sa sjedi{tem u Sarajevu, jer je svaka oblast za sebe ukqu~ena u centralizovanu dr`avnu upravu.
Kraqeva potvrda Vidovdanskog ustava
Ukaz o progla{ewu 1. decembra za dr`avni praznik Kraqevine Srba, Hrvata i Slovenaca
129
BiH u sastavu nove države (1918-1941)
Historija IV
^lan 10. Nijedan gra|anin ne mo`e biti izgnan iz dr`ave. On se ne mo`e protjerati u zemqi iz jednog mjesta u drugo, ni zato~iti u jednom mjestu, osim u slu~ajevima koje je zakon izri~ito predvidio. Niko se ne mo`e, ni u kom slu~aju, protjerati iz svog zavi~ajnog mjesta, bez sudske presude. ^lan 12. Garantuje se sloboda vjere i savjesti. Usvojene vjeroispovijesti ravnopravne su pred zakonom. U`ivawe gra|anskih i politi~kih prava nezavisno je od ispuwavawa vjere... Odjeqak ñúúú Prelazne odredbe
Podjela Bosne i Hercegovine na {est oblasti
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU -
^lan 135. Zakonom o razgrani~ewu oblasti, Bosna i Hercegovina }e se razdjeliti u oblasti u svojim sada{wim granicama. Dok se to zakonom ne uredi, okruzi u Bosni i Hercegovini va`e kao oblasti. Spajawe tih oblasti vr{i}e se odlukom oblasnih skup{tina doti~nih oblasti, donesenom ve}inom od 2/3 glasova... Vidovdanski ustav, Beograd, 1921.
Ustav Kraqevine Srba, Hrvata i Slovenaca, 28. juni 1921. Odjeqak ú Op{te odredbe ^lan 1. Dr`ava Srba, Hrvata i Slovenaca je ustavna, parlamentarna i nasqedna Monarhija. Slu`beni je naziv dr`ave: Kraqevina Srba, Hrvata i Slovenaca Odjeqak úú Osnovna gra|anska prava i du`nosti ^lan 4. Dr`avqanstvo je u ~itavoj Kraqevini jedno. Svi su gra|ani pred zakonom jednaki. Svi u`ivaju jednaku za{titu vlasti. ^lan 5. Garantuje se li~na sloboda. Niko ne mo`e biti pozvan na odgovornost, niti biti pritvoren, niti ina~e ma od koga biti li{en slobode, osim u slu~ajevima koje je zakon predvidio...
130
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA provizorij - privremeno stawe, period u kome do izbora vlade neko tijelo ili vi{e wih (naj~e{}e stara, postoje}a tijela) vr{i upravu zemqom centralizam - oblik vladavine iz jednog centra, gdje je sva vlast i uprava neke zemqe skoncentrisana u jednom centru federalizam - dr`avno ure|ewe koje stvaraju dvije i vi{e dr`ava radi zajedni~kog (politi~kog i ekonomskog) interesa na principu ravnopravnog ~lanstva i narodnog opredjeqewa unitarizam - te`wa za jedinstvom, ujediwewem; te`wa da u savezu dr`ava ona najve}a ili najja~a dominira nad ostalima
PITAWA I ZADACI Kakvo je ure|ewe imala Kraqevina SHS? Koja su gra|anska prava garantovana Vidovdanskim ustavom? Kako je administrativno-teritorijalno organizovana BiH po odredbama “turskog paragrafa“?
131
Historija IV
Političke i teritorijalne promjene
BiH u sastavu nove države (1918-1941) Podjela Kraljevine Jugoslavije na banovine. Uočite promjene na teritoriji Bosne i Hercegovine
Bosna i Hercegovina je u sastavu novostvorene državne zajednice doživjela političke, upravne i teritorijalne promjene. Doneseni Ustav Kraljevine SHS predviđao je teritorijalnu cjelovitost Bosne i Hercegovine u postojećim granicama, s tim da dotadašnji okruzi “važe kao oblasti”. Takva uprava zadržana je sve do donošenja Zakona o pokrajinskoj upravi, 21. jula 1921. godine. Dotadašnji predsjednik Zemaljske vlade preimenovan je kraljevim ukazom u pokrajinskog namjesnika, a oblasti u srezove i kotare. Time državne granice nisu bile promijenjene. Međutim, centralne vlasti nastojale su što brže pokrajinske oblasti pretvoriti u županije čime bi se djelokrug uprave ponovo smanjio. Tokom decembra 1923. godine likvidirana su odjeljenja za vjere, pravosuđe, socijalnu politiku i za unutrašnje poslove, a do februara 1924. godine likvidirani su svi poslovi pokrajinske uprave za Bosnu i Hercegovinu. Dalje promjene uslijedile su nakon zavođenja diktature.
Šestojanuarski režim. Kraljevina Jugoslavija Politički život u Kraljevini SHS nakon donošenja Ustava postao je haotičniji i bezobzirniji. Tome su pridonosile i represalije kao i teror kojeg su primjenjivali vladajući krugovi na čelu s kraljem. Kralj je često mijenjao vlade, a prema političarima se ponašao vrlo bezobzirno, ne praveći izuzetka ni prema onim političarima koji su podržavali velikosrpsku ideju i samoga kralja. Situacija je kulminirala atentatom Puniše Račića na hrvatske poslanike u Skupštini (20. juna 1928.). On je hicima iz pištolja usmrtio Đuru Basaričeka i Pavla Radića, dok je smrtno ranio Stjepana Radića (predsjednik Hrvatske seljačke stranke). Ovaj incident kojeg je naručio sam kralj, poslužio mu je kao izgovor za ukidanje Vidovdanskog ustava, raspuštanje Narodne skupštine i zavođenje diktature. Proglasom od 6. januara 1929. godine kralj Aleksandar Karađorđević zaveo je monarhodiktaturu i time preuzeo na sebe sve funkcije države. On je postao nosilac cjelokupne vlasti u zemlji. Donosio je i ukidao zakone, birao je sebi odane ljude za vladu zemlje, kao zapovjednik vojne sile imenovao je oficire i razduživao ih dužnosti. Da bi izvršio potpunu centralizaciju i unitarizaciju zemlje, on donosi Zakon o nazivu i podjeli Kraljevine na upravna područja (3. oktobra 1929.) prema kome je zemlja dobila novi naziv - Kraljevina Jugoslavija. Umjesto dotadašnje podjele na pokrajine, cijela država je podijeljena na devet banovina: Dravsku, Savsku, Vrbasku, Primorsku, Zetsku, Drinsku, Dunavsku, Moravsku i Vardarsku. Time su izbrisane državne i nacionalne granice južnoslavenskih naroda, a granice banovina formirane su tako da u šest od ukupno devet banovina većinsko stanovništvo čini srpsko stanovništvo. Položaj Bosne i Hercegovine unutar Kraljevine Jugoslavije veoma se pogoršao. Njene višestoljetne državne granice su izbrisane novom teritorijalnom podjelom, kao i njena državna cjelovitost. Teritorija i stanovništvo Bosne i Hercegovine našli su se podijeljeni unutar četiri banovine: Vrbaske, Primorske, Zetske i Drinske, od kojih se samo ona prva u cijelosti nalazila na bosanskohercegovačkom tlu. Muslimansko stanovništvo našlo
132
Podjela Kraljevine Jugoslavije na banovine 1929. godine
se u sve četiri banovine u manjini, a na ovaj način je, ujedno, razbijena njihova etnička kompaktnost. Usljed sprovođenja ovih promjena došlo je do smjenjivanja postojeće uprave čime je u nezavidan položaj dovedena Jugoslavenska muslimanska organizacija (JMO) i muslimansko stanovništvo. Nove funkcionere dekretom je postavljao kralj po ličnom nahođenju i prema simpatijama, što je izazivalo nezadovoljstvo stanovništva. Novi udarac bosanskohercegovačkom stanovništvu zadat je ukidanjem Ministarstva vjera čiji su poslovi povjereni Ministarstvu pravde, te je i na tom planu izvršena centralizacija. Zakonom o Islamskoj vjerskoj zajednici Kraljevine Jugoslavije, donesenim 3. januara 1930. ukinut je Statut za autonomnu upravu islamskih vjerskih i vakufskomearifskih poslova u Bosni i Hercegovini čime je ukinuta vjerska, vakufska i prosvjetna samouprava Muslimana. Sjedište Islamske vjerske zajednice preneseno je u Beograd, dok su Sarajevo i Skoplje zadržali Ulema medžlis (savjet svećenstva) čije je članove dekretom određivao sam kralj.
133
Historija IV Bosanskohercegovački begovat pretrpio je štetu na samom početku stvaranja nove države, kada je u haosu poslijednjih dana rata brojno srpskopravoslavno seljačko stanovništvo upadalo na imanja, pljačkalo, otimalo, palilo i na različite načine uništavalo ili otuđivalo begovsko dobro. Veliki broj seljaka je samoinicijativno otuđio komade begovskog posjeda smatrajući da je to njihovo pravo jer im je kralj Aleksandar (tada još regent) obećao zemlju ako uzmu učešća u ratu protiv Austro-Ugarske. Država je, uistinu, preuzela obavezu novčane naknade u gotovini i u obveznicama, ali su te naknade bile vrlo niske, niže od vrijednosti zemlje, a rok plaćanja je bio vrlo dug (rok isplate 40 godina). Izbijanje Drugog svjetskog rata prekinulo je ovu akciju, te je država ostala dužna vlasnicima preko 95% predviđene naknade. Stanje stvoreno Šestojanuarskim režimom potvrđeno je donošenjem Ustava Kraljevine Jugoslavije (3. septembra 1931.), kojeg je kralj “darovao narodu”, odnosno kojeg je kralj nametnuo. Ovaj ustav prozvan je oktroisani jer je proglašen bez učešća naroda, tj. Skupštine. Ustavom je uvedeno Narodno predstavništvo (parlament) koje se sastojalo od Gornjeg doma ili Senata i od Donjeg doma ili Narodne skupštine. Oba doma imala su zakonodavnu vlast, ali je njihova moć i uloga bila formalna jer je Kralj i ovim Ustavom sebi osigurao neprikosnovenost, te apsolutnu nadmoć postavljajući i imenujući delegate Senata. Prije izbora članova za Narodno predstavništvo, koji su bili raspisani za 8. novembar 1931. Kralj je donio Zakon o udruživanju, zborovima i dogovorima kojim je zabranjeno stvaranje stranaka na vjerskom, plemenskom (nacionalnom) ili regionalnom karakteru. U sastav vlade ušli su pretežno unitaristički i centralistički elementi što je izazvalo reakcije starih, predrežimskih stranaka, koje zahtijevaju preuređenje države. Između ostalih, oglasio se i dr. Mehmed Spaho (predsjednik JMO-a) koji u svojoj deklaraciji poznatoj pod nazivom “Sarajevske punktacije” traži uređenje po “ravnopravnim političkohistorijskim jedinicama”, od kojih je jedna i Bosna i Hercegovina (januar 1933.). Ali, Kralj se oglušio na sve rezolucije građanskih stranaka i ostao pri svojoj apsolutističkoj politici sve do smrti u oktobru 1934. godine, kada je stradao od ruke atentatora u oktobru u Marseilleu prilikom zvanične posjete Francuskoj. Nakon ubistva kralja Aleksandra Karađorđevića na prijestolje je došao njegov maloljetni sin Petar u čije je ime zemljom vladalo tročlano Namjesništvo s knezom Pavlom na čelu. U doba ovog namjesništva dolazi do odustajanja od politike otvorene diktature, do ukidanja šestojanuarskog zakona o Islamskoj vjerskoj zajednici i do ponovnog premještanja Rijaseta u Sarajevo, ali i do nove teritorijalne podjele zemlje. U Kraljevini Jugoslaviji glavni su problem bili odnosi između hrvatske opozicije i srbijanskih krugova oko princa Pavla Karađorđevića. Skupštinski izbori 1935. i 1938. godine bili su značajan pokazatelj jačanja Hrvatske seljačke stranke te pozicija drugih političkih snaga. Na izborima održanim 5. maja 1935. godine Mačekova opoziciona lista dobila je 37,4% glasova nasuprot vladinoj, koja je imala 60,6% glasova. Na izborima koji su održani 11. decembra 1938. postotak glasova na Mačekovoj listi porastao je na 44,90%, a na vladinoj pao na 54,09%. Rezultati skupštinskih izbora, verifikaciona rasprava u Skupštini, “hrvatsko pitanje” te neki vanjskopolitički činioci doveli su do pada vlade
134
BiH u sastavu nove države (1918-1941) Milana Stojadinovića i utjecali na princa Pavla da sve zaoštrenijim međunarodnim odnosima, koji su prijetili opstanku Kraljevine Jugoslavije, otvori “hrvatsko pitanje”. Nakon pada Stojadinovićeve vlade za premijera je imenovan Dragiša Cvetković, bivši ministar bez utjecaja. Ključ za “hrvatsko pitanje” nađen je u podjeli vlasti na račun teritorije Bosne i Hercegovine zbog čega je Dragiša Cvetković i Vlatko Maček protestvovao Spaho direktno kod kneza Pavla. Sporazumom Cvetković-Maček od 26. augusta 1939. stvorena je koaliciona vlada i osnovana Banovina Hrvatska. Bila je to nagodba između hrvatskih i srpskih građanskih krugova o podjeli interesnih sfera i preraspodjeli vlasti. Na temelju tog sporazuma novoosnovanoj Banovini Hrvatskoj dodijeljen je bosanskohercegovački teritorij u Bosanskoj Posavini - općine i kotarevi Brčko, Gradačac, Bosanski Šamac, Bosanski Brod i Derventa, a u jugozapadnom hercegovačkom području - Stolac, Čapljina, Ljubuški, Mostar, Konjic, Prozor, Fojnica, Travnik, Bugojno, Tomislavgrad i Livno.
Podjela Kraljevine Jugoslavije na banovine 1939. godine. Uporedite ovu kartu sa onom na 133. stranici.
135
BiH u sastavu nove države (1918-1941)
Historija IV Sporazumom Cvetković-Maček otvoreno je pitanje daljnjeg preuređenja države, a na površinu su isplivale tendencije i interesi pojedinih građanskih političkih snaga. Hrvatski političari rješenje granica Banovine Hrvatske nisu smatrali konačnim. Vođa Hrvatske opozicije dr. Vlatko Maček imao je protivnike u desničarski orijentisanim pripadnicima vlastite stranke (HSS), koji su smatrali da Hrvati nisu dobili odgovarajuće ustupke. On je posebno bio izložen pritisku pripadnika ekstremne desnice koji su bili uvjereni da postignuti sporazum predstavlja poraz vodstva Hrvatske seljačke stranke i izdaju borbe za “stvaranje nezavisne hrvatske države”, koja se temeljila na velikohrvatskoj koncepciji. U to vrijeme pojavila se ideja o “srpskoj zemlji”. Zagovornici te ideje smatrali su da se Vrbaska, Drinska, Dunavska, Moravska, Zetska i Vardarska banovina trebaju spojiti u jedinstven teritorij pod nazivom Banovina “srpska zemlja”, sa sjedištem u Skoplju. Ovaj plan se temeljio na koncepciji “velike Srbije” u okviru buduće monarhistički uređene federacije, koju bi činile tri federalne jedinice: Srbija, Hrvatska i Slovenija. Srpski građanski krugovi pokušali su se organizovati preko Srpskog kulturnog kruga Slobodana Jovanovića, Dragiše Vasića, Stevana Moljevića i drugih, naročito u nacionalno mješovitim krajevima te onim koji se graniče s oblastima nastanjenim Muslimanima i Hrvatima. Nalazeći se u službi velikosrpskog programa, Srpski kulturni krug postavio je zahtjev da se Bosna i Hercegovina priključi srpskoj teritorijalnoj jedinici. Stevan Moljević u svojim je istupima bio protiv autonomije BiH i njenog odvajanja od Srbije, napadao je autonomistično Sarajevo kao nosioca “bošnjaluka”, a Sarajevo i Zagreb zbog zanemarivanja Bosanske krajine. Srpski građanski klub želio je ovu oblast pretvoriti u zapadnu predstražu Beograda kao nosioca državne misli i centra koji je trebao potrti utjecaj Sarajeva i Zagreba. Ovim idejama se, u ime JMO-a, suprotstavio dr. Džafer Kulenović s autonomističkom koncepcijom, videći BiH kao četvrtu jedinicu. Oživljavanje takvih koncepcija i zahtjev za autonomiju Bosne i Hercegovine u uvjetima sporazuma Cvetković-Maček dobili su neposrednu podršku cjelokupnog muslimanskog stanovništva, zajedno sa predstavnicima postojećih kulturno-prosvjetnih, vjerskih i privrednih organizacija. Nezadovoljna ponuđenim rješenjem statusa Bosne i Hercegovine, bosanskohercegovačka studentska omladina na univerzitetima u Zagrebu i Beogradu istaknula je zahtjev za njenu autonomiju. U trećem pismu iz decembra 1939. stalo se na stanovištu da bi svaka podjela značila nepravdu za svaki od njenih naroda. Tada je ponuđen program koji je uvažavao interese svih naroda, utemeljen na “ravnopravnosti, jednakosti i uzajamnosti svih građana, nezavisno od njihove vjerske, nacionalne i partijsko-političke pripadnosti”. Usljed ovih događaja, razvijale su se čitave teorije kojima se dokazivalo da je Bosna srpska ili hrvatska zemlja. U ovakvim političkim odnosima BiH je predstavljala područje gdje su se najočitije oslikavali postojeći nezadovoljeni nacionalizmi, koji će već u prvim godinama Drugog svjetskog rata dobiti katastrofalne razmjere. Sve planove o reorganizaciji Kraljevine Jugoslavije prekinuo je rat 1941., ali su oni doprinijeli stradanju svih naroda, a posebno naroda Bosne i Hercegovine.
136
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Zakon o kraljevskoj vlasti i vrhovnoj državnoj upravi 6. januar 1929. Član 1. - Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca je nasljedna monarhija. Član 2. - K ralj je nosilac sve vlasti u zemlji. Kralj izdaje i proglašuje zakone, postavlja državne činovnike i daje vojne činove. Kralj je zapovjednik vojne sile. On daje ordene i druga odlikovanja. Član 3. - K ralj vrši amnestiju za sve krivce. Amnestija je opšta i pojedinačna. Kralj vrši pomilovanja. On može dosuđenu kaznu oprostiti, smanjiti ili ublažiti. Član 4. - K ralj predstavlja državu u svim njezinim odnosima sa tuđim državama. Kralj oglašuje rat i zaključuje mir. Član 5. - Kralj i Prestolonasljednik su punoljetni kad navrše 18 godina života. Član 6. - K raljeva je ličnost neprikosnovena. Kralju se ne može ništa u odgovornost staviti, niti Kralj može biti tužen... Član 16. - Ministri su odgovorni kralju. Kralj može optužiti ministre. Član 17. - Ministrima sudi Državni sud. Zakon o zaštiti javne bezbjednosti i poretka u državi Član 3. - Kako ona udruženja i političke partije sa ciljem predviđenim u čl. 1. ovog zakona tako isto zabranjuju se i rasturaju sva udruženja i političke stranke, koje vrše propagandu ili ubjeđivanje drugih, da treba promijeniti postojeći poredak u državi, isto tako zabranjuju se i rasturaju sve političke stranke, koje nose obilježje vjersko ili plemensko. Organizovanje, pomaganje ili postajanje članom ovakve organizacije ukoliko ne potpada pod udar čl. 2. ovog zakona, kazniće se zatvorom do 1 godine i globom do 10.000 dinara. Branko Petranović, Momčilo Zečević, Jugoslavija 1918-1984., Zbirka dokumenata, Beograd, 1985.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA diktatura - oblik vladavine u kojoj jedan čovjek ili manja grupa ljudi ima neograničenu vlast oktroisan - naziv za ograničene ustavne akte koje samoinicijativno donosi vladar, nastaju najčešće kada vladaru apsolutisti zaprijeti opasnost od nemira ili revolucije
PITANJA I ZADACI Do kakvih je političkih promjena došlo u periodu od 1929. do 1933. godine koje su se odnosile na BiH? Analizirajte kartu Kraljevine Jugoslavije nakon proglašenja Šestojanuarskog režima i Banovine Hrvatske 1939. godine nakon sporazuma Cvetković-Maček. Opišite promjene koje su vezane za Bosnu i Hercegovinu.
137
BiH u sastavu nove države (1918-1941)
Historija IV
Privredni i društveni razvoj Bosne i Hercegovine Privredni napredak započeo je u Bosni i Hercegovini austrougarskom vladavinom, ali je taj razvoj bio grubo prekinut izbijanjem Prvog svjetskog rata, te raspadom Monarhije 1918. godine. Neposredno nakon rata, u Bosni i Hercegovini živjelo je ili boravilo 1 890 460, a deset godina kasnije 2 323 555 osoba. Nacionalnu pripadnost stanovništva nije lahko utvrditi iz popisa stanovništva jer se popis nije vršio na takav način da se stanovništvo o tome izjašnjava. Tek se može pretpostaviti nacionalna šarolikost prema rubrikama predviđenim za izjašnjavanje o maternjem jeziku i vjeroispovijesti. Prema analizama, tada je u BiH živjelo otprilike 3,3% osoba kojima maternji jezik nije bio hrvatsko-srpski ili srpsko-hrvatski već neki drugi (strani), dok su ostalih 96,7%, koji su se služili tim jezikom, pripadali pravoslavnoj, rimokatoličkoj, evangelističkoj, islamskoj i jevrejskoj vjeri. Većina stanovnika živjela je i radila na selu, tako da je poljoprivreda glavna grana bosanskohercegovačke privrede. O tome dovoljno govore podaci da se njome bavilo čak 84,1% stanovništva, dok se industrijom i zanatstvom bavilo svega 6%. U tercijarnoj grupi zanimanja (uprava, vojska, prosvjeta, kultura, banke, uslužne djelatnosti) bilo je zaposleno 9,9% stanovnika. U poljoprivredi je preovladavao sitni seljački posjed koji je obrađivan na vrlo primitivan način. Brojna begovska i agovska imanja stradala su u neredima 1918. godine, kao i mnoge gazde koje su seljaci ubili. Korijene takvog ponašanja seljaka treba tražiti u historijskom naslijeđu i vjersko-nacionalnoj strukturi sela. Patrijarhalni odnosi na selu i nedostatak velikih zemljišnih posjeda, kao i primitivna sredstva za rad nisu dozvoljavala prodor kapitalističkih odnosa i kapitalističke privrede na bosanskohercegovačko selo. Stoga je ekonomska kriza 1929-1933. nanijela dosta štete poljoprivredi. U Bosni i Hercegovini je industrijalizacija započela u vrijeme austrougarske uprave. Prema podacima iz 1926. godine, postojalo je 468 industrijskih preduzeća koji su upošljavali vrlo mali broj ljudi. Ova preduzeća su bila malih kapaciteta, te se može reći da se radilo o malo većim manufakturama koje su većinom naslijeđene iz doba austrougarske vladavine. Osnovu industrije činile su: drvna industrija, rudarstvo, topioničarstvo i metalurgija, te hemijska industrija. Od 1935. godine počinje brži privredni razvoj što će utjecati i na razvoj industrije. Kapaciteti pojedinih preduzeća, naprimjer, željezare u Zenici, su se povećali dok su na drugim mjestima bili podignuti novi pogoni. Međutim, svi radovi vezani uz elektrifikaciju, industrijalizaciju i izgradnju željezničkih saobraćajnica nisu bili dovoljni i bili su daleko od stvarnih potreba. Inferioran položaj Bosne i Hercegovine u oblasti industrije dovoljno je ilustrirati sa nekoliko podataka. Naprimjer, u odnosu na stanovništvo Slovenije, gdje je industrijalizacija bila na najrazvijenijem nivou, BiH je od svih južnoslavenskih zemalja u najvećem zaostatku. Čak je i Makedonija bila ispred Bosne i Hercegovine. Naslijeđena nerazvijenost industrijskog progresa pojedinih dijelova nove države ne samo da je nakon 1918. sačuvana nego je i znatno povećana. Najveći napredak doživjelo je rudarstvo i topioničarstvo. Slika industrijskog razvitka BiH može se pratiti i putem statističkih pokazatelja prema kojima je 1918. godine u BiH živjelo 13% stanovnika
138
novostvorene države, tj. nešto više nego u Sloveniji i Vojvodini zajedno, a imala je šest puta manje industrijskih preduzeća. Pri kraju ovog perioda, Bosna i Hercegovina je činila 15% stanovnika Kraljevine Jugoslavije, a svega 7% od svih industrijskih preduzeća zemlje. Tek u drugoj polovini 30-ih godina, dolazi do relativnog privrednog uspona: izgradnja željezničkih pruga Ustiprača-Bileća-Nikšić i Bihać-Knin, proširenje kapaciteta željezare u Zenici i fabrike celuloze u Drvaru, izgradnja industrijskih preduzeća u Višegradu, početak elektrifikacije, javni radovi itd. Time se nije mogla nadoknaditi stoljetna privredna nerazvijenost niti zaostajanje za nešto razvijenijim drugim jugoslavenskim pokrajinama (Slovenijom i Hrvatskom u industriji, Vojvodinom i Srbijom u poljoprivrednoj proizvodnji).
Fabrika sode u Lukavcu snimljena 1927. godine
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU BiH je obuhvatala površinu od 51 199 km2. Na toj površini živjelo je 1937. god. nešto preko 2,5 mil. stanovnika. Na 1 km2 živjelo je, dakle, oko 50 stanovnika. Na prvi pogled čini se da je gustina stanovništva u BiH bila malena u odnosu na većinu evropskih zemalja i da je pružala velike mogućnosti za proširivanje poljoprivrede, ali je takvo shvatanje u osnovi nerealno. Kada se uzme da na poljoprivrednu površinu otpada 25 500 km2, a koja obuhvata i 7 000 km2 pašnjaka, onda se vidi da su te mogućnosti ograničene… Oskudica u zemlji u toliko je teže pogađala seljake i našu bosansko-hercegovačku poljoprivredu što je ona u svojoj osnovi bila primitivna po načinu obrade i daleko od svih modernijih sredstava i iskustava kojima se odlikovala poljoprivreda izvjesnih krajeva Jugoslavije. Krajnjim naporima i neproduktivnim trošenjem radne snage naš je seljak na najvećem dijelu obradivog zemljišta uspijevao da osigura prinose, nesrazmjerne uloženom trudu. To je dolazilo otuda što je bosanski seljak na rđavom zemljištu radio sa drvenim plugom, primitivnom branom, bez sijačice i valjka, bez kosačica, bez redovnog i dovoljnog đubrenja. Poljoprivredna proizvodnja, pod takvim uslovima, nije zadovoljavala ni najminimalnije potrebe prehrane stanovništva, pa su se redovno morale uvoditi izvjesne količine žitarica iz ostalih plodnih krajeva...
139
Historija IV Nerodice su bilo redovno praćene masovnom glađu stanovništva i skapavanjem stoke. Iako su postojali vanredno povoljni uslovi da se u onim krajevima koji su se pretežno bavili primitivnim stočarstvom razvije jedno moderno stočarstvo oslobođeno uzgredne neproduktivne zemljoradnje, nije se pošlo tim putem. Naprotiv, seljak je u tim krajevima i nadalje bio prinuđen da se bavi neproduktivnom zemljoradnjom. Isti je slučaj bio i sa krajevima koji su imali uslova da razviju naprednu zemljoradnju, ali su se ipak bavili nerentabilnijim stočarstvom. …Dok je austrijska vlada, svakako rukovođena i svojim interesima, uviđala potrebu uvođenja i snabdijevanja tadašnje bh. poljoprivrede oruđima i poljoprivrednim spravama, beogradske vlade nijedanput nisu ozbiljno postavile ovo pitanje. Prema podacima od 1906. do 1914. godine u BiH je, uz neposrednu pomoć tadašnje strane uprave, nabavljeno oko 12.000 gvozdenih plugova, 2.500 strojeva za čišćenje sjemena, 3.000 vinogradskih prskalica, 197 vršalica itd. Iako su postojali povoljni uslovi usljed poslijeratne konjunkture i poleta da seljak sa minimalnom državnom pomoći dođe do najnužnijih modernih oruđa i sprava za modernizovanje svoje proizvodnje, tadašnje vlade nisu pokazivale nikakvog razumijevanja ni želje da se pozabave tim pitanjem. Oslobođenje, april 1944., br. 7.
PITANJA I ZADACI Koje su osnovne karakteristike privrednog razvoja BiH u periodu između dva svjetska rata? Šta znate o privredi svoga kraja u periodu između dva rata?
140
BiH u sastavu nove države (1918-1941)
Kultura i prosvjeta Društveno-ekonomski odnosi u Bosni i Hercegovini između dva svjetska rata odredili su i njen kulturni i obrazovni razvoj. S obzirom da su politički i društveno-ekonomski odnosi bili na niskom stupnju razvoja, kultura i prosvjeta nisu se mogli ni razvijati u punom obimu. O kulturno-prosvjetnom nivou stanovništva Bosne i Hercegovine dovoljno govori podatak da je preko 80% bilo nepismenih osoba, naročito žena kojima su patrijarhalnovjerski odnosi stajali na putu opismenjavanja i školovanja. Sve do 1937. godine u BiH nije postojala niti jedna visokoškolska institucija. Te godine se u Sarajevu otvara Viša islamska šerijatska škola u rangu fakulteta, te nešto kasnije Poljoprivredni fakultet. Bosanskohercegovački gimnazijalci bili su prisiljeni i dalje studirati u Beču, Pešti, Pragu, Zagrebu i Beogradu. Kako je studiranje u inostranstvu iziskivalo veća novčana sredstva razna prosvjetno-kulturna društva osnivala su potporne fondove i stipendirali studente. Poznata društva su bila: “Gajret”, “Prosveta”, “Preporod”, “Napredak”, “Narodna uzdanica” i dr. Mada su ta društva bila osnovana na vjersko-nacionalnoj osnovi, njihovo kulturno djelovanje bilo je značajno zbog prosvjetiteljskog rada i okupljanja omladine. Ulogu u širenju opće kulture imale su čitaonice i lokalna kulturno-umjetnička (pjevačka, glumačka i sl.) društva. U periodu između dva svjetska rata, izlazilo je desetak različitih časopisa i listova, čiji su izdavači bile političke stranke, vjerske i kulturne ustanove. Međutim, ti časopisi nisu bili duga vijeka, naročito oni koji su prevladavali nacionalne ograde jer je unitaristički pritisak natjerao Muslimane i Hrvate da se više angažuju na očuvanju nacionalnog identiteta i jedinstva naročito nakon proglašenja Šestojanuarske diktature. Muslimani su na prvom Kongresu Bošnjaka intelektualaca održanom 6. i 7. septembra 1928. godine povodom 25-godišnjice osnivanja Muslimanskog kulturno-potpornog društva “Gajret”, postavljali pitanja nacionalne samobitnosti, emancipacije žena, njihovog školovanja, prihvatanja “moderne kulture”, privrednog i kulturnog napretka. Na kulturnom planu tek će tridesetih godina doći Ivo Andrić rad slikara Koste Hakmana do ponovne zajedničke suradnje pisaca i književnika sa pojavom socijalne literature. Godine 1928. osnovana je Grupa sarajevskih književnika koja je težila okupiti sve bosanskohercegovačke pisce neovisno o nacionalnosti kojoj pripadaju. Članovi Grupe bili su istaknuti književnici kao Hasan Kikić, Hamza Humo, Isak Samokovlija, Ivo Andrić, Antun Branko Šimić, Nikola Šop, Skender Kulenović i dr. Poslije formiranja Kraljevine SHS likovni život u BiH se sporo obnavljao. Prva važnija akcija bila je osnivanje Kluba umjetnika SHS koji je brojao mali broj članova, a brzo je i prestao sa radom (1927.). Međutim, kako je ovo bio period dozrijevanja eminentnih
141
BiH u sastavu nove države (1918-1941)
Historija IV
Gabrijel Jurkić, “Dvije sestre u suncu” , 1921.
domaćih majstora, umjetničko stvaralaštvo ovog perioda dostiže visoku razinu. To je period stvaralaštva Ismeta Mujezinovića, Voje Dimitrijevića, Gabrijela Jurkića, Adele Ber, Hakije Kulenovića, Ive Šeremeta i brojnih drugih. U svijetu muzičke kulture i umjetnosti svakako najznačajniji je događaj vezan uz osnivanje Sarajevske filharmonije (1923.) čiji je prvi dirigent bio Bogdan Milanković, a najčuveniji Oskar Danon. U pozorišnom životu najbolje kreacije su pripadale Avdi Džinoviću, Tomi Kuruzoviću, Safetu Pašaliću, Nadi Vorni, Esadu Kazazoviću i drugim istaknutim bosanskohercegovačkim pozorišnim umjetnicima.
Zgrada Narodnog pozorišta u Sarajevu svečano je otvorena 1919. godine. U njoj su između dva rata održane brojne pozorišne, baletne i operne predstave.
PITANJA I ZADACI Koje su osnovne karakteristike kulturnog razvoja BiH u međuratnom periodu?
142
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU ...Veći broj škola u selima, vlastitim pobudama vršio je na ovaj ili onaj način prosvjetni utjecaj na okolinu. Na priredbama za roditelje, prilikom školskih ili državnih praznika pripreman je kulturno-zabavni ili informativni program. Jedno vrijeme su se i školski odbori, pored ostalog rada bavili i pitanjima pouka za narod (higijenski uslovi života na selu, borba protiv zaraznih bolesti, itd.). Bilo je škola u kojima su postojale i manje biblioteke, sa popularnim štivima, koja su se čitala izvan škola. Učitelji su povremeno održavali predavanja za mještane. Učitelji kao aktivni radnici u zemljoradničkim zadrugama ili mjesnim organizacijama kulturno-prosvjetnih društava, u kojima su najčešće bili knjižničari, okupljali su oko škole čitaoce sa sela. Među učiteljima je bilo politički uzdignutih i naprednih ljudi, koji su redovno primalim stručnu i dnevnu štampu. To su često bili jedini primjerci, koji su stizali u selo, pa je to bila prilika i povod da se stupi u jedan kulturni odnos sa selom. Učitelji su organizatori dramskih, recitatorskih ili čitalačkih priredbi, pa je i tim putem prodirala kulturno-zabavna riječ u selo. Ako je u selo dolazio neki kulturni radnik ili stručnjak (ljekar, agronom, veterinar itd.), a bilo je i takvih dolazaka, onda je škola ustupala prostorije, a učitelji su se brinuli o dolasku seljaka na sastanak. Tamo gdje nije bilo poštara, a takvih naselja je bilo najviše, učitelji su po djeci slali pisma i poruke, a ponekad na isti način prikupljali podatke od đačkih roditelja i slali onima kojima je to služilo. Od srednje se škole nije ni programski tražio neki rad izvan škole, osim održavanja saradnje sa đačkim roditeljima. Ove škole su radile u većim gradskim centrima, gdje je kulturno-zabavni život bio organizovaniji, stizala je redovno dnevna i periodična štampa, postojale su knjižare, ponegdje i neki klubovi, organizovane su dramske predstave. U većim mjestima postojali su bioskopi, pjevačka društva, manji muzički ansambli itd., tako da se škola bavila kulturnim radom učenika (biblioteke, literarne družine, pjevanje, muziciranje itd.), dok su se nastavnici pojedinačno uključivali u kulturno-prosvjetni rad u gradu kao urednici i saradnici u štampi, horovođe, predavači itd. U pogledu političkog prosvjećivanja stanovništvo je bilo prepušteno građanskoj štampi i političkim strankama, gdje je vladao metod neko u klin neko u ploču. Treba ovdje istaći i ulogu pojedinih vjerskih zajednica, koje se ni u ovom periodu nisu pridržavale samo vjerskog učenja, nego su se, neke manje, neke više, bavile i pitanjima politike. Sve se ovo, sa manjim izuzecima, odvijalo u zatvorenim nacionalno vjerskim okvirima. Sanmo neki ozbiljniji naučni historijski tekstovi i nastavni programi izlazili su iz ovog okvira i pružali nešto objektivniju sliku o društveno-političkim kretanjima, i to više o tim kretanjima u svijetu nego u samoj zemlji. Zadatke političkog prosvjećivanja vlast je usmjeravala prema političkom sistemu u zemlji i odnosima kakvi su tom sistemu odgovarali. Papić Mitar, Školstvo u Bosni i Hercegovini 1918. - 1941., Sarajevo 1984.
143
Drugi svjetski rat
(1939-1945) 1. 9. 1939. Napad Njemačke na Poljsku - početak Drugog svjetskog rata 3. 9. 1939. Velika Britanija i Francuska objavile rat Njemačkoj april/juni 1940. Njemačka vojska osvojila Dansku, Norvešku, napad na Nizozemsku, Belgiju, Luksemburg i Francusku 10. 6. 1940. Početak njemačkog zračnog napada na Veliku Britaniju 27. 6. 1940. Formiran Trojni pakt: Njemačka-Italija-Japan 22. 6. 1941. Njemački napad na SSSR 1941. Atlantska povelja 7. 12. 1941. Japanski napad na američku luku Pearl Harbour 4. 7. 1942. Bitka kod Midwaya 23. 10. 1942. Početak prodora saveznika kod El Alamaina januar 1943. Konferencija u Casablanci jan/feb. 1943. Propast njemačkih snaga kod Staljingrada juli 1943. Iskrcavanje saveznika na Siciliji 8. 9. 1943. Kapitulacija Italije nov/dec. 1943. Konferencija u Teheranu 6. 6. 1944. Iskrcavanje saveznika u Normandiji februar 1945. Konferencija u Yalti maj 1945. Pad Berlina i kapitulacija Njemačke juli 1945. Konferencija u Potsdamu august 1945. Bačene atomske bombe na Hirošimu (6.8.) i Nagasaki (9.8.), formiran Međunarodni sud za ratne zločine septembar 1945. Kapitulacija Japana
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV
Prvi period rata (1939-1941)
Bombardovano var{avsko naseqe
Paradirawe wema~ih vojnika kroz Var{avu
Ministri vawskih poslova Wema~ke i Sovjetskog Saveza su 23. augusta 1939. potpisali Akt o nenapadawu. Time je Wema~ka mogla osvajati Poqsku i sjevernoevropske susjedne zemqe bez straha od sovjetskog napada. Ministri su se ponovo sastali i dogovorili podjelu Poqske.
Napadom Wema~ke na Poqsku, 1. septembra 1939. po~eo je Drugi svjetski rat. Brzina operacija u Poqskoj, koje su trajale samo trideset pet dana najavile su od samog po~etka novi na~in ratovawa - muweviti rat, zasnovan na masovnoj i uskla|enoj upotrebi oklopnih i zra~nih snaga. Vrhovna komanda Wema~ke odlu~ila je da 1. septembra otpo~ne napad na Poqsku. U no}i od 31. augusta na 1. septembar wema~ki ka`wenici, odjeveni u uniforme poqske vojske, inscenirali su napad na wema~ku pograni~nu radio-stanicu. Povod za rat bio je prona|en. Tog posqedweg dana mjeseca augusta stajale su spremne prema Poqskoj wema~ke oru`ane snage, daleko nadmo}nije od poqskih, podijeqene u dvije grupe. Avijacija, podijeqena u dvije zra~ne flote sa 1 390 aviona, imala je zadatak da razbije poqsku avijaciju, dezorganizuje veze i komunikacije, i sprije~i svako koncentrisawe poqske vojske. Ukupne snage protiv Poqske brojale su 1,5 miliona vojnika. Poqske snage po broju, sastavu i spremnosti nisu bile dorasle wema~kim snagama. Wema~ke vojne snage vr{ile su bombardovawe vojnih ciqeva i gradova u Poqskoj, nanose}i velike gubitke i izazivaju}i paniku me|u stanovni{tvom. One su izolovale i opkolile ve}e vojne grupacije poqske vojske i uni{tavale ih. Ve} 3. septembra Velika Britanija i Francuska su objavile rat Wema~koj. Nakon {to je otpor Poqaka savladan, po~etkom oktobra 1939. zemqa je okupirana i raskomadana. Zapadni dio pripao je Wema~koj, a isto~ni dio SSSR-u. Nastoje}i da iskoristi novonastalu situaciju, SSSR je pripojio tri balti~ke dr`ave, Estoniju, Litvu i Letoniju, a zatim je ratom prisilio Finsku na teritorijalne ustupke. Nasilno je izmijewena i granica prema Rumuniji. Nakon kapitulacije Poqske, Nijemci su prebacili velike vojne snage na Zapadni front. Wema~ke trupe su 9. aprila 1940. u{le u skandinavske zemqe, Dansku i Norve{ku. Danska je kapitulirala gotovo bez borbe, dok je Norve{ka nastavila borbu kroz me|unarodni pokret otpora. Nijemci su vr{ili bezobzirno
bombardovawe norve{kih gradova. U zemqi su se javili i petokolona{i, na ~elu sa fa{istom Vidkunom Kvislingom (1887-1945). U junu 1940. godine Norve{ka je prisiqena na kapitulaciju, a Nijemci su na wenoj teritoriji uspostavili jake podmorni~ke i avio-baze. Muwevitim prodorom, uz razorna bombardovawa i desante, Nijemci su u maju 1940. godine prisilili na kapitulaciju Belgiju, Nizozemsku i Luksemburg i okupirali wihovu teritoriju. Na liniji prema Wema~koj Francuska je imala izgra|enu odbrambenu liniju nazvanu Ma`ino linija, koju su Nijemci zaobi{li upadaju}i u Francusku preko Belgije. U francuskoj vojsci zavladala je velika panika, posebno nakon {to su wema~ke snage 14. juna 1940. godine u{le u Pariz bez borbe i proglasile ga “otvorenim gradom”. Nakon kratkog otpora krajem juna 1940. godine kapitulirala je i Francuska. Oko dvije tre}ine wene teritorije je okupirano, a Alzas i Lorena su anektirane. U okupiranom dijelu zemqe stvorena je profa{isti~ka vlada u Vi{iju na ~elu sa mar{alom Filipom Patenom (1856-1951).
Paten
Britanski vojnici u Denkerku
Albert Sper, Adolf Hitler i Arno Breker u Parizu, snimqeno 28. 6. 1940.
146
Kvisling
Izme|u 26. maja i 4. juna 1940. godine nakon ru{ewa mita o Ma`ino liniji, u operaciji Dinamo evakuisano je 338 000 britanskih, francuskih i belgijskih vojnika od Denkerka do britanske obale. Oko 900 brodova iz raznih zemaqa su pomogli ovu akciju spa{avawa vojnika. Za Britance je to zna~ilo veliki poraz ali je uspje{no obavqena evakuacija bila velika utjeha.
147
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV
Romel u Africi
London nakon bombardovawa
Izme|u septembra 1940. i maja 1941. godine wema~ka avijacija je izvela 127 te{kih no}nih napada - 71 na London i druge na gradove Liverpul, Glazgov i Belfast. U tim zra~nim napadima poginulo je oko 60 000 civila.
Na Dalekom Istoku Japan je nastavqao invaziju na Kinu. On je koristio gra|anski rat izme|u ^ang Kaj{eka i revolucionarnih kineskih snaga. Uskoro je do{lo do sporazuma izme|u KP Kine i Koumintanga, pa je ^ang Kaj-{ek morao prihvatiti borbu sa Japanom. U Africi su vo|ene borbe izme|u britanskofrancuskih i italijansko-wema~kih snaga. Italijani su sproveli ofanzivu i prodrli do Nila. U decembru 1940. Britanci su pre{li u protivofanzivu i potisli Italijane kroz Libijsku pustiwu. Ofanziva je nastavqena i naredne godine. Talijani su se povukli do Tripolisa. Tada su Nijemci pritekli u pomo} i komandu je preuzeo mar{al Ervin Johanes Eugen Romel (1891-1944) nazvan “Pustiwska lisica”. Nakon sloma Francuske i povla~ewa britanskih snaga jedini otpor wema~kim snagama je pru`ala Velika Britanija. Ona se na{la na udaru wema~kih snaga u qeto 1940. godine. Wema~ka avijacija je trebala prvo uni{titi britansku industriju i saobra}ajnice. Nakon toga trebalo je uputiti wema~ku kopnenu vojsku. U qeto 1940. godine Nijemci su izvr{ili sna`ne zra~ne napade na Britaniju, u kojima su pretrpjeli velike gubitke. Britanske Kraqevske zra~ne snage (RAF) sprije~ile su invaziju wema~kih snaga na britansko tlo. To je prisililo Nijemce da odustanu od svog prvobitnog
Jo{ 1938. godine ^er~il je bio najodlu~niji protivnik pravqewa ustupaka Hitleru, pa dok je ogroman broj Britanaca slavio ^embrlena, on je imao li~ne hrabrosti da se u javnosti suprotstavi kratkovidom odu{evqewu. Kad je po~eo Drugi svjetski rat, Britanci su se sjetili upornog proroka nu`nog sukoba sa Hitlerovom Wema~kom. Kona~no, kada su isku{ewa na boji{tima i tjelesna iscrpqenost starog ^emberlena nametnuli smjenu predsjednika vlade, postojao je samo jedan pravi ~ovjek kome je kraq Xorx Ȏ mogao ponuditi te{ku du`nost vo|ewa zemqe u ratu - Vinston ^er~il. Od tada je nekoliko godina `ivio samo za uni{tewe Tre}eg Rajha i uni{tewe Adolfa Hitlera i u tome je bio nepopustqiv. Na sve primamqive ponude Berlina za mir 1940., Velika Britanija vo|ena ^er~ilom, odgovorila je nepovoqno, mada je bila u te{kom polo`aju. I dok su nad Londonom vo|ene te{ke zra~ne borbe, a na evropskim obalama La Man{a prijete}i se okupqale invazione snage, britanski premijer je poru~ivao evropskim diktatorima da }e se Britanci boriti do posqedweg ~ovjeka, pa ako zatreba braniti se i fla{ama. Zbog ovog, zbog odlu~nog otpora u ~asovima izuzetne krize, ^er~il je u{ao u red najistaknutijih qudi stoqe}a. Imperija je o~evidno u wegovom liku iskoristila svoju posqedwu {ansu. Sir Vinston ^er~il (1874-1965)
148
plana. U to vrijeme izvan doma{aja Wema~ke nalazili su se otoci i strate{ke baze koje je Britanija dr`ala u Sredozemqu. Poslije po~etnih uspjeha, Hitler se odlu~io za napad na Sovjetski Savez. On je bio uvjeren da Velika Britanija nije u stawu da preduzme ozbiqnije napade dok se Wema~ka bude bavila sa SSSR-om. On se ~ak zanosio mi{qewem da }e uspjeti pridobiti zapadne sile za napad na SSSR, pod parolom borbe protiv komunizma. Me|utim, one su stale na stranu SSSR-a, uvidjev{i kolika opasnost prijeti od fa{izma. Nakon neuspje{nog italijanskog napada na Gr~ku, Wema~ka je pru`ila pomo} saveznici. Ona je 6. aprila napala Gr~ku i do po~etka jula ju je uspjela okupirati. Pripremaju}i se za novi pohod protiv SSSR-a Hitler je nastojao da se ~vr{}e pove`u agresivne sile. U jesen 1940. godine Wema~ka, Italija i Japan su u Berlinu zakqu~ile Trojni savez. Wime su se Najdu`u opsadu u Sovjetskom obavezale da }e jedna drugoj pomo}i u slu~aju ako ih Savezu je do`ivio Lewingrad (St. napadne neka zemqa koja jo{ nije bila u ratu. Budu}i Petersburg). Podr`ani od finskih da su se izvan ratnih sukoba nalazile samo SAD, jasno trupa Nijemci su opkolili grad u je da je pakt bio usmjeren protiv wih. U Trojni savez septembru 1941. godine i na wega su u{le su i neke mawe dr`ave, u kojima su se prethodno ispalili oko 100 000 bombi i oko u~vrstili fa{isti~ki re`imi. Nakon japanske 200 000 granata. Stanovnici su bili okupacije u pakt je u{la satelitska dr`ava Manxuko, izlo`eni gladi i velikoj hladno}i. a nakon komadawa ^ehoslova~ke i Slova~ka. U toku Iako je svaka slobodna povr{ina 1940. paktu su pristupile Finska, Ma|arska i Rumunija, pretvorena u vrt, racionalizacija po~etkom 1941. Bugarska, a marta 1941. Jugoslavija, koja je bila vrlo stroga i 630 000 civila je umrlo usqed pothrawenosti i je prakti~no u wemu bila samo dva dana. smrzavawa. Opsadu je nakon 890 Od prvih dana rata Wema~ka je na Isto~ni dana, u januaru 1944. godine okon~ala front usmjerila ogromne vojne snage opremqene Crvena armija. najsavremenijom ratnom tehnikom. Uz wih su se borile i snage Italije, Rumunije, Ma|arske, Finske i nekih drugih wema~kih saveznika. U prvih dvadeset dana ofanzive Nijemci su izvr{ili prodor na svim frontovima. Crvena armija, iznena|ena i nepripremqena, do`ivjela je velike qudske i materijalne gubitke. Brzim prodorom oklopnih snaga, Nijemci su opkolili brojne jedinice, a zatim ih postepeno uni{tavale. Do kraja 1941. godine Nijemci su uspjeli zauzeti Litvaniju, Estoniju, Moldaviju, Bjelorusiju, dio Ukrajine, Krim. Zatim su opkolili Lewingrad, i upravili sve svoje snage prema Moskvi, misle}i da }e wenim osvajawem biti odlu~en rat. Iako su wema~ke snage do{le na 30 km od Moskve, tu ih je zaustavila `estoka zima i odlu~an otpor Rusa. Tu su do`ivjeli svoj prvi veliki poraz u Drugom svjetskom ratu.
149
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV Brzi uspjesi Japana na azijskom prostoru ukazali su na opasnost od fa{izma. Vlada SAD-a zahtjevala je od Japana da se povu~e sa zauzete kineske teritorije i iz Indokine. Odmah zatim SAD su uvele vojnu obavezu, i sklopile sporazum sa Velikom Britanijom, radi za{tite wihovih politi~kih i ekonomskih interesa. Odgovor Japana bio je napad na SAD. Bez objave rata japanske snage su 7. decembra 1941. godine napale glavnu ameri~ku pomorsku bazu Perl Harbur, na Havajskim otocima. Pri tom napadu potopqeno je i onesposobqeno pet velikih ratnih i 15 drugih brodova i 188 ratnih aviona. Iznena|ene i nespremne ameri~ke snage do`ivjele su te`ak poraz. Narednog dana SAD su objavile rat Japanu a nakon toga, 11. decembra Wema~ka i Italija SAD-u, a Japan Napad na Perl Harbur Velikoj Britaniji. Istoga dana Kina je objavila rat Wema~koj.
PITAWA I ZADACI Kada je po~eo Drugi svjetski rat? Koje su vojne operacije vo|ene do kraja 1941. godine? Kada i za{to SAD ulaze u rat?
Sile Osovine. Okupacioni sistemi kolaboracija. Pokreti otpora Zemlje Osovine nastojale su preurediti svijet tako da u njemu ostvare apsolutnu vladavinu. Oni su stvarno ili djelimično okupirali mnoge zemlje i potpuno dominirali životom na okupiranom području. Sa ciljem potpore njihovoj politici, u zauzetim zemljama ustanovljeni su različiti kvislinški sistemi. Na njemačka osvajanja su ljudi u Evropi različito reagovali. U otvorenu službu fašista stavljao se veliki broj političkih i vojnih funkcionera tih zemalja, a negdje i kompletne dotadašnje strukture. To se desilo u Francuskoj i u Norveškoj. Ime predsjednika Norveške Vidkuna Quislinga postalo je sinonim za izdajnika. Pripadnici pokreta i organizacija javno su propagirali i širili fašističke ideje, izjašnjavajući se za uključenje u ratne planove sila Osovine. Oni organizuju poluvojne i vojne formacije po uzoru na fašističke. U razračunavanju s protivnicima najbrutalnije su primjenjivali teror i nasilje.
150
U pojedinim zemljama javljaju se pokreti otpora koji su vremenom dobili široke razmjere. Oni su prolazili kroz različite faze. Nakon njemačke invazije na Sovjetski Savez došlo je do prave mobilizacije komunista iz pokreta otpora i njihovog aktivnog učešća u borbama na strani saveznika. Ovi pokreti su se bavili društvenim bojkotom okupatora, pomaganjem odbjeglih zatvorenika i štrajkovima. Najuspješniji evropski pokret otpora bio je jugoslavenski partizanski pokret. Svakodnevno izloženi masakrima stanovništvo u Istočnoj Evropi je počelo pružati aktivan otpor. U Sovjetskom Savezu pokret otpora je poprimio oblik partizanskih aktivnosti koje su vođene pod kontrolom sovjetske vlasti i koje su potpomagale borbe Crvene armije. Među pokretima otpora koji su djelovali u Zapadnoj Evropi, u Norveškoj, Danskoj, Nizozemskoj, Belgiji, Francuskoj i Luksemburgu, francuski pokret otpora je bio najznačajniji, jer je ostvarena uska saradnja pripadnika pokreta otpora i vojnih jedinica generala Charlesa de Gaullea (Šarl de Gol, 1890-1970.). Pokreti otpora su postojali i u samim zemljama sila osovine. U Italiji je to konačno dovelo i do saradnje sa snagama koje su se borile za Mussolinijev pad. U Njemačkoj je pokret otpora bio slabo organizovan pa je propalo nekoliko pokušaja atentata na Hitlera. Pokret otpora u Poljskoj je djelovao kroz sabotaže i ilegalne konspiracije. U međuvremenu, zbila se jedna od najvećih tragedija u historiji poljskog naroda. Prema direktivama vlade u izbjeglištvu, podzemna Armija Krakowa digla je ustanak u Varšavi. Ustanak je izbio 1. oktobra 1944. godine, u vrijeme kad se Crvena armija već posve približila varšavskom predgrađu Pragi (na desnoj obali Visle) i bio je dobro organizovan, pod vodstvom generala BorKomorowskog, te su ustanici već prvih dana postigli znatne uspjehe i zauzeli velike dijelove grada. Nijemci su bezobzirno i sistematski gušili ovaj ustanak, a sovjetske snage su za to vrijeme ostale po strani, što je bio primjer Staljinove realne politike i dokaz njegove rješenosti da koristi sva sredstva za ostvarenje svojih ideoloških ciljeva. Pripadnici poljskog pokreta otpora jednako su se plašili
Vojnici Pokreta otpora
Charles de Gaulle
I u Sovjetskom Savezu su plakatima pozivani preživjeli građani, u područjima zauzetim od Nijemaca, da se priključe partizanima i nemilosrdno uništavaju neprijatelja. Partizanske grupe su pokušavale uništiti njemačka vojna postrojenja.
151
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV od sovjetskog komunizma kao i od njemačke nacističke vlasti. Sovjeti su likvidirali kao reakcionare većinu muškaraca i žena, pripadnika poljske Zemaljske vojske, koji su predvodili ilegalni pokret otpora. Japansko prisvajanje i okupacija područja koja su se ranije nalazila pod vlašću Francuske, Velike Britanije, Nizozemske i SAD-a utjecala su na pojavu pokreta otpora protiv Japanaca na Filipinima, u Vijetnamu, Indoneziji, Malaji i Burmi i posredno u Indiji. Cilj ovih pokreta otpora je bio ne samo oslobađanje od okupacije nego i ostvarenje socijalne revolucije.
Churchillov prijedlog Atlantske povelje
Načela Atlantske povelje bila su sljedeća: - SAD i Velika Britanija ne traže nikakva teritorijalna ili bilo kakva druga teritorijalna povećanja; - Svaka teritorijalna promjena mora odgovarati slobodno izraženoj volji naroda; - Svaki narod ima pravo da izabere oblik vladavine pa zato treba vratiti suverena prava i prava samoupravljanja onim narodima koji ih budu silom lišeni; - Svi narodi bez razlike na veličinu i ulogu u Drugom svjetskom ratu, treba da imaju pod jednakim uvjetima pristup trgovini i sirovinama svijeta, potrebnim za njihovo blagostanje; - Najpotpunija saradnja među svim narodima na privrednom polju, da bi se osigurali bolji uvjeti rada, privredni napredak i socijalna sigurnost; - Uspostavljanje mira koji će svim narodima osigurati život bez straha i bijede; - Slobodna plovidba svim morima i okeanima; - Narodi svijeta treba da se odreknu upotrebe sile. Narode koji prijete ili bi mogli prijetiti agresijom, treba razoružati sve dok se ne uvede širi i stalni poredak opće sigurnosti.
152
Antifašistička koalicija Već na samom početku Drugog svjetskog rata počeli su se stvarati savezi koji su imali za cilj zajedničko suprotstavljanje fašističkim silama. Sporazum između SSSR-a i Velike Britanije potpisan je 12. jula 1941. godine. Njime su se potpisnice obavezale da će jedna drugoj pružiti svaku pomoć u ratu. Ovaj sporazum bio je prvi korak za formiranje antifašističke koalicije. Kasnije je SSSR sklopio savez i sa SAD-om, Francuskom, Kinom i drugim zemljama koje su učestovale u ratu protiv sila osovine. Pored toga, ove zemlje sklopile su i niz međusobnih ugovora kojima je stvaran moćni savez - antifašistička koalicija, u kojoj su glavnu ulogu imale tri velike sile, SSSR, SAD i Velika Britanija. Nakon napada na SSSR počinje se stvarati jedinstven front. Četrnaestog augusta 1941. godine, na britanskom ratnom brodu “Prince of Wales” na Atlantiku, sastali su se predstavnici SAD-a i Velike Britanije i objavili Atlantsku povelju, zajedničku izjavu predsjednika SAD-a Franklina D. Roosevelta i predsjednika vlade Velike Britanije Winstona Churchilla. Na Londonskoj konferenciji 24. septembra 1941. godine, načela Atlantske povelje je, pored osnivača, prihvatilo 10 država, koje su se nalazile u ratu sa Njemačkom i Italijom, među kojima i SSSR i Jugoslavija. Deklaraciju zasnovanu na načelima Atlantske povelje, u Washingtonu je potpisalo još 15 država, a do kraja rata još
21. Atlanska povelja imala je veliki značaj kao program za čije su se ostvarenje borili saveznici protiv Hitlerove koalicije. Ona je prva nagovijestila stvaranje Organizacije ujedinjenih nacija i obećala slobodu i samoopredjeljenje naroda. U Moskvi je od 29. septembra do 1. oktobra 1941. godine održana konferencija predstavnika SAD-a, SSSR-a i Velike Britanije, na kojoj su te zemlje odlučile da zajedničkim snagama ratuju do konačne pobjede protiv fašističkih sila. Početkom 1942. godine Atlantsku povelju je potpisalo 26 država i to je bio značajan korak u stvaranju antifašističke koalicije. U toku rata održani su više puta sastanci šefova zemalja antifašističke koalicije, sa ciljem da se usklade vojne akcije i donesu važne političke odluke. Nakon iskrcavanja saveznika u Africi sredinom januara 1943. godine, sastali su se Churchill, Roosevelt i De Gaule u marokanskom gradu Casablanci. Na konferenciji je odlučeno da se nakon što istjeraju sile Osovine iz Afrike, američke i britanske snage iskrcaju na Siciliji. Američki predsjednik Roosevelt je iznio zahtjev za bezuvjetnom kapitulacijom sila Osovine, Njemačke, Italije i Japana. Od 28. novembra do 1. decembra 1943. godine došlo je do novog sastanka Roosevelta, Staljina i Churchilla u Teheranu radi usklađivanja operacija za konačnu likvidaciju fašizma. Na konferenciji je dogovoreno otvaranje drugog fronta u Zapadnoj Evropi. Od 4. do 11. februara 1945. godine u Yalti, na poluotoku Krimu održana je konferencija saveznika, gdje je postignut sporazum o položaju Poljske i Njemačke i o Dalekom Istoku. Dogovoreno je da će Njemačka biti podijeljena u četiri okupacione zone - američku, britansku, sovjetsku i francusku. Na konferenciji je Staljin obećao da će SSSR, tri mjeseca nakon završetka rata u Evropi, ući u rat protiv Japana. Nakon kapitulacije Njemačke, novi američki predsjednik Harry Truman (1884-1972) sastao se sa Staljinom i novoizabranim predsjednikom vlade
Sa konferencije u Casablanci
Roosevelt, Churchill i Staljin u Teheranu (gore) i na Krimu (dolje)
153
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV Velike Britanije Clementom Atleejem (1883-1967) koji je tokom konferencije zamijenio Churchilla, na konferenciji u Potsdamu kod Berlina o denacifikaciji Njemačke i okončanju Drugog svjetskog rata. Postignut je dogovor o podjeli Njemačke i Austrije i njihovih glavnih gradova Berlina i Beča u četiri okupacione zone kojima će upravljati SAD, SSSR, Velika Britanija i Francuska.
Truman
http://en.wikipedia.org/wiki/List_of_World_War_II_Conferences
Radi što skorijeg stvaranja prilika u kojima bi oslobođeni narodi mogli vršiti ova prava, tri Vlade će zajednički potpomoći narod u bilo kojoj oslobođenoj evropskoj državi ili državi bivšem satelitu Osovine u Evropi, gdje to po njihovom mišljenju prilike budu zahtijevale (a) u uspostavljanju uslova unutrašnjeg mira (b) u preduzimanju vanrednih hitnih mjera za pomoć postradalom stanovništvu, (c) u obrazovanju privremenih vlada u kojima će biti u punoj mjeri zastupljeni svi demokratski elementi stanovništva i koje će se obavezati da će se što skorije putem slobodnih izbora obrazovati vlade koje će odgovarati volji naroda, i (d) gdje je to potrebno, u olakšavanju održavanja takvih izbora... Ovom deklaracijom mi potvrđujemo svoju vjeru u načela Atlantske povelje, svoje svečano obećanje u Deklaraciji Ujedinjenih Nacija i svoju rješenost da, u saradnji sa ostalim miroljubivim narodima uspostavimo na pravu zasnovan poredak u svijetu, koji će poslužiti miru, bezbjednosti, slobodi i općem blagostanju cijelog čovječanstva.” Ujedinjene nacije, Beograd 1947.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA Atlee
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Krimska konferencija u Jalti (održana od 4. do 11. februara 1945. godine) “Predsjednik Vlade Saveza Sovjetskih Socijalističkih Republika, Ministar Predsjednik Ujedinjene Kraljevine i Predsjednik Sjedinjenih Američkih Država međusobno su se savjetovali u interesu naroda svojih zemalja i naroda oslobođene Evrope. Oni zajednički izjavljuju svoju saglasnost da za vrijeme privremene nestabilnosti u oslobođenoj Evropi usklađuju politiku svojih triju vlada u pomaganju naroda oslobođenih ispod vlasti nacističke Njemačke i naroda država bivših satelita Osovine u Evropi da na demokratski način riješe svoja neodložna politička i privredna pitanja. Uspostavljanje reda u Evropi i obnavljanje narodnog privrednog života mora se izvršiti na način koji će omogućiti oslobođenim narodima da unište posljednje ostatke nacizma i fašizma i stvore demokratske ustanove po svom sopstvenom nahođenju. Ovo je jedno od načela Atlantske povelje - pravo svih naroda da izaberu oblik vladavine pod kojim žele živjeti - vraćanja suverenih prava i prava upravljanja samim sobom onim narodima koji su ih bili silom lišeni od strane napadačkih naroda.
154
antifašizam - politički pokret protiv fašizma, a za odbranu demokratije, slobode, kulture i društvenog napretka denacifikacija - skup mjera poduzetih radi potiranja fašizma u razmišljanju ljudi u simbolima, ideologiji...
PITANJA I ZADACI Šta su to kolaboracionističke snage? Koja su načela sadržana u Atlantskoj povelji? Koje su konferencije predstavnika zemalja antifašističke koalicije održane u toku Drugog svjetskog rata? Koje su odluke tom prilikom donijete?
155
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV
Preokret u Drugom svjetskom ratu
Uništeni japanski brod kod Midwaya
156
Tokom Drugog svjetskog rata ratna tehnika je znatno napredovala. Rat je vođen na kopnu, u zraku i na moru. Posebno su do izražaja došle podmornice, koje su potapale ratne ali i putničke i trgovačke brodove. Od ljeta 1942. godine saveznici su uspjeli ostvariti premoć u zraku. Munjeviti rat omogućio je Japanu velike uspjehe. Velika ratna mornarica, avijacija i dobro naoružana kopnena vojska omogućili su mu da posjedne teritorije na Dalekom Istoku i Tihom okeanu. U januaru 1942. godine u njegovim rukama se nalazila čitava Malezija (osim Singapura), Filipini (osim otoka Batan) i čuveni Koregidor. Val japanskih osvajanja se potom širi na Borneo, Celebes, Novu Britaniju, zahvata Novu Gvineju, Burmu, a 15. februara je kapitulirao i Singapur. Tokom marta Japanci su potpuno okupirali Indoneziju i Donju Burmu, čime je presječeno snabdijevanje Kine. Japanska ekspanzija bila je usporena bitkama kod Koralskih otoka u maju 1942. godine. Mjesec dana poslije, nastojeći da uništi ostatke američke flote, japanska flota je krenula prema otoku Midwayu, pomorskoj i zračnoj bazi SAD-a. Američke snage su ovaj napad dočekale spremne, nanoseći Japancima u velikoj pomorskoj bici težak poraz. Uništena su četiri japanska nosača aviona, a japanska mornarica se od ovog poraza nije oporavila do kraja rata. Poraz u bici kod Midwaya je označio kraj japanske premoći na Tihom okeanu. Od augusta 1942. godine situacija se mijenja: 7. augusta je počela američka protivofanziva, u pravcu Gvadalkanala, koja je označila preokret strategijske situacije na Dalekom Istoku. Godina 1942. bila je i dalje kritična za Sovjetski Savez. I pored masovnog prebacivanja ratne industrije u oblast Urala i Bajkala i u Sibir, Sovjetski Savez je morao sačekati sredinu godine da počne masovnu proizvodnju oružja i opreme za kojima su neprekidno rasle potrebe Crvene armije. Nastojeći da osvoje naftna polja na Kavkazu i unište Crvenu armiju, Nijemci su pokrenuli veliku ofanzivu na Istočnom frontu. Ta ofanziva je trajala od ljeta 1942. do proljeća 1943. godine. Došlo je do najkrvavijih bitaka
u kavkaskim planinama i pred Staljingradom. Grad je postao poprište ogorčenih borbi, koje su se vodile za svaku ulicu i kuću. Crvena armija je sa milion vojnika započela 19. novembra 1942. snažnu protivofanzivu, koja je do 2. februara 1943. godine završena najtežim porazom koji su sile Osovine pretrpjele u Drugom svjetskom ratu. Zarobljeno je 91 000 njemačkih a poginulo 147 000 vojnika. Strateška ofanziva je od tada prešla na stranu Crvene armije i zadržala se do kraja rata. Nakon bitke za Staljingrad, u ljeto 1943. godine je počela nova sovjetska ofanziva, uz masovnu upotrebu artiljerije i avijacije. Kod Kurska se od 5. jula do 23. augusta odigrala najveća tenkovska bitka u historiji. Pošto je razbila 30 njemačkih divizija, Crvena armija je otpočela opću ofanzivu na širokom frontu do Crnog mora. U stalnim napadima oslobodila je Ukrajinu i Bjelorusiju, a zatim prešla sovjetsku granicu i ušla u Poljsku. U Varšavi je u ljeto 1944. izbio ustanak koji su Nijemci ugušili nakon dva mjeseca. Ustanici su računali na pomoć sovjetske armije, ali im je Staljin uskratio. Varšava je za osvetu gotovo potpuno uništena a u ustanku je stradalo oko 200 000 Poljaka. U toku augusta 1944. godine Crvena armija je izvršila prodor prema Rumuniji, koja je uskoro kapitulirala. Početkom septembra u Bugarskoj je izvršen prevrat, zbačena je fašistička vlada i objavljen je rat Njemačkoj.
Ruševine Staljingrada
Ruski tenkovi kod Kurska
Iskrcavawe saveznika na Siciliji i kapitulacija Italije Na afri~kom rati{tu su britanske snage pod zapovjedni{tvom generala Bernarda Lou Montgomerija (1887-1976) u jesen 1942. godine pobijedile wema~koitalijanske snage kod El Alamejna u Egiptu. Nakon toga ameri~ko-britanske snage su zaposjele Sjevernu Afriku (Maroko, Al`ir i Tunis), odakle su se u skladu sa dogovorom postignutim na konferenciji u Kazablanci, 10. jula iskrcale u ju`nu Italiju, na Siciliju. Nijemci su odatle izba~eni nakon mjesec dana. Prodor saveznika izazvao je pad Mussolinijevog re`ima. Krajem augusta 1943. godine Mussolini je bio smijewen i interniran, a
General Montgomeri
157
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV
Britanski vojnici kod El Alamejna
Badoqo
na ~elo italijanske vlade je postavqen general Pijetro Badoqo (1871-1956). Ta vlada je 8. septembra potpisala kapitulaciju Italije. Hitler je odmah reagovao. Kraq i Badoqo su se povukli u Brindizi, a Hitler je 12. septembra organizovao osloba|awe Mussolinija, koji je formirao Socijalnu republiku Italiju na sjeveru zemqe, koju su okupirali Nijemci. Saveznici su se iskrcali u Kalabriji 3. septembra, a u Salernu 9. septembra. Nijemci su svoje snage povukli na sjever zemqe. Napuq je oslobo|en 1. oktobra, a Badoqo je 13. oktobra objavio rat Wema~koj. Iako je Italija izi{la iz rata, borbe na wenom teritoriju su vo|ene i daqe. Nijemci, utvr|eni na Abrucima pru`ali su ogor~en otpor, posebno kod Monte Kasina, koji dominira prirodnim putem iz Doline Liri ka Rimu. I pored iskrcavawa u pozadini fronta krajem januara 1944. godine, frontalni napadi su mogli po~eti tek 11. maja. Francuski korpus je uspje{no izvr{io prodor. To je omogu}ilo saveznicima da 4. juna zauzmu Rim, i nastave ofanzivu prema sjeveru. Uskoro }e Italijanski front postati drugostepeno rati{te.
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Iz posqedweg pisma jednog wema~kog vojnika iz Staqingrada: ...Dragi o~e. Divizija je spemna za veliku borbu, ali velika borba se ne}e odr`ati. Ti }e{ se ~uditi da Ti pi{em na Tvoju adresu u uredu, ali ono {to imam u ovom pismu da ka`em to se govori samo me|u mu{karcima. Ti }e{ to u izvjesnoj formi proslijediti majci. Mi smijemo danas pisati, ka`e se kod nas. To zna~i za one koji poznaju situaciju mi to mo`emo samo jo{ jedan put. Ti si pukovnik, dragi o~e, i ~lan General{taba. Ti zna{ {ta to zna~i, i time }e{ me po{tediti obja{wewa koja mogu zvu~ati sentimentalno. Kraj je. Mislim da }e jo{ otprilike sedam dana potrajati, i tada }e biti gotovo. Ja ne `elim tra`iti razloge koji se za ili protiv na{e situacije na frontu mogu navoditi. Ovi razlozi su sada potpuno neva`ni, a osim toga beskorisni, ali ako ja imam ne{to o tome da ka`em onda samo jedno: Ne tra`i obja{wewa za situaciju kod nas nego kod vas, i kod onih koji su za to odgovorni. Dr`i glavu uspravno. Ti, o~e, i oni koji su istog pogleda. Budi oprezan da ne do|u jo{ ve}e nevoqe na{oj domovini. Ovaj pakao na Volgi treba da vam bude opomena. Molim Te nemoj da ovo saznawe ode u vjetar.
Das Dritte Reich. Ein Lesebuch zur deutschen Geschichte 1933-1945, pripremio: Christoph Studt, München, 1995.
PITAWA I ZADACI Koje su velike bitke tokom rata dovele do preokreta na svim frontovima?
Borbe u Sjevernoj Africi
158
159
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV
Američki vojnici na britanskoj obali kreću ka Normandiji
Završna faza Drugog svjetskog rata
Kapitulacija Njemačke i Japana
Iskrcavanje saveznika u Normandiji
U januaru 1945. godine počela je sovjetska ofanziva pravcem Varšava-Berlin. Nakon tri sedmice borbi Crvena armija je napredovala oko 400 km i došla na 80 km od Berlina. Američke vojne snage, pod komandom generala Montgomeryja prešle su 7. marta Reinu (Rajnu) i zauzele grad Köln (Keln). U toku aprila savezničke snage su se sastale na Elbi i od tada zajedno učestvovale u vojnim operacijama. Napredovanje savezničkih snaga pratilo je snažno bombardovanje njemačkih gradova. Posebno je teško stradao Dresden, koji je sravnjen sa zemljom. U gradu je uništeno oko 90 000 kuća i ubijeno oko 25 000 stanovnika. Istovremeno je počela sovjetska ofanziva u Mađarskoj. Crvena armija je uskoro ušla u Budimpeštu i nastavila kretanje prema Beču koji je početkom aprila opkoljen a uskoro i osvojen. Sredinom aprila 1945. godine počeo je sovjetski napad na Berlin, u kojem je učestvovalo 140 divizija sa oko 22 000 topova. Ubrzo je izvršen proboj fronta i počele su ulične borbe. Kad su sovjetske trupe ušle u grad, u svom skloništu 30. aprila ubio se Hitler, njegova tek vjenčana supruga Eva Braun i neki njegovi saradnici. Berlin je konačno kapitulirao 2. maja. Osmog maja Njemačka je kapitulirala pred zapadnim saveznicima a 9. maja pred sovjetskim trupama. Nakon kapitulacije vrhovnu upravu je preuzelo Savezničko kontrolno vijeće. Početkom 1945. godine počela je i velika ofanziva saveznika na Dalekom Istoku, na Filipinima, a zatim se prenijela i na druge otoke. Nakon višemjesečnog bombardovanja Japanci su imali velike gubitke, ali su se fanatično borili upotrebljavajući svoje kamikaze. Nakon što je u aprilu u najvećoj amfibijskoj invaziji američkih snaga (451 000 vojnika, sa 1 727 aviona i 1 321 ratnim brodom) zauzeto ostrvo Okinawa, koje je branilo 140 000 japanskih vojnika, položaj Japana postao je bezizgledan. Uprkos tome, Japan je nastavio borbu i nakon kapitulacije Njemačke, iako su njegovi gradovi neprestano bombardovani od američke avijacije. Budući da su američke trupe imale velike gubitke u vojnim
Nakon dugih vojnih i političkih priprema 6. juna 1944. godine počelo je iskrcavanje britansko-američkih snaga na zapadnoj obali Francuske, u Normandiji. To je bila čuvena operacija Overlord. Saveznici su izvršili snažna bombardovanja a zatim je počelo iskrcavanje iz zraka i sa desantnih brodova. U operaciji je na strani saveznika učestvovalo 2 856 432 vojnika sa 12 873 aviona, 6 941 brod i oko 5 000 tenkova. Ukupne snage brojale su oko 3 miliona vojnika. Njemačke vojne snage brojale su 1 370 780 vojnika, naoružanih sa 394 broda, 500 aviona i 1 900 tenkova. Bila je to najveća kombinovana vojna operacija u historiji. Uprkos snažnom otporu njemačkih snaga saveznici su prvog dana operacije uspostavili nekoliko mostobrana. Brz prodor saveznika počeo je tek sredinom septembra, nakon novog iskrcavanja na jugu Francuske. Ubrzo je oslobođen Pariz, a Nijemci su se povlačili do rijeke Sene. Do jeseni 1944. godine oslobođene su Francuska, Belgija, Luksemburg i Nizozemska.
Njemačke mine postavljene na jednoj od plaža Normandije
Iza neprijateljskih linija izbačeni su rasklopivi motocikli, da bi se padobranskim jedinicama omogućio brži transport. Njihova maksimalna brzina je iznosila 48 km.
Novinska najava operacije Overlord
160
Razrušeni Dresden
Berlin u maju 1945. godine
Objava Hitlerove smrti u novinama
161
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV operacijama, Amerikanci su donijeli odluku o upotrebi atomske bombe. Ona je bačena 6. augusta na Hiroshimu i 9. augusta na Nagasaki. Po dogovoru sa saveznicima Sovjetski Savez je 9. augusta objavio rat Japanu i izvršio prodor u Mandžuriju. Nakon poraza Japanci su 2. septembra potpisali bezuvjetnu kapitulaciju.
Podizanje američke zastave na Iwo Jimi
Više od 1.700.000 japanskih vojnika se vojnim kodeksom 1942. godine obavezalo caru koji je bio povezan sa tradicijom samuraja, da će radije umrijeti nego pasti u zarobljeništvo. Iz tih razloga su Japanci bili fanatični borci sve do gorkog kraja. U februaru 1945. godine američka mornarica je izvršila napad na ostrvo Iwo Jima (Ivo Džima), južno od Japana. Japanci su ogorčeno branili ostrvo - od 21 000 vojnika preživjelo je samo 216.
www.iwojima.com
Žene u Drugom svjetskom ratu Mobilizacija žena u Drugom svjetskom ratu Prije izbijanja Drugog svjetskog rata većina žena je radila u domaćinstvu. Kad su muškarci stupili u rat, žene su morale preuzeti njihov posao. Gotovo sve djelatnosti koje su ranije obavljali muškarci sada su vršile žene. Vozile su autobuse, kamione, radile kao željezničarke, brodograditeljke, inženjerke. Mnoge žene su bile angažovane u pokretu otpora, neke su kao agentice bile angažovane na neprijateljskim teritorijama...
Novinski članak u kojem je prikazana žena tokom obuke za proizvodnju ratne opreme
Ratnica Rozi Ratnica Rozi, u SAD je postala simbol nove radnice. Žene su bile potrebne u fabrikama da bi zamijenile 16 miliona muškaraca koji su se nalazili na frontu. U nove zadatke američke žene ubrajali su se izrada ratne opreme kao i održavanje željeznica i a druge službe. Budući da je sve više muškaraca bilo potrebno na frontu, plakati su pozivali žene da podrže vojne snage. Nedostatak pilota i mehaničara je doveo do toga da su mnoge žene učile letjeti. One su prevozile avione od fabrika do aerodroma, a vršile su važne službe kod njihovog održavanja i servisiranja. Bombardovanje Japana
Eksplozije u Hiroshimi i Nagasakiju
162
Od tave i lonca do lonca za avione Zbog nedostatka metala ratni plakati su pozivali domaćice da predaju nepotrebne stvari iz domaćinstva. One su pretapane i korištene za izradu aviona. Nakon završetka rata oštećeni neprijateljski avioni su reciklirani i prerađivani u posuđe i druge predmete potrebne u domaćinstvu. Kasnih šezdesetih godina XX stoljeća feministički pokret u Britaniji i Njemačkoj je bilježio značajne rezultate. Žene su postale više politički aktivne, borile su se za ravnopravnost, demokratizaciju društva, za ekonomsku nezavisnost i mogućnost da se aktiviraju u javnom životu i u politici. Posljednje evropske zemlje koje su dale pravo glasa ženama su Švicarska (1971.) i Lihtenštajn (1984. godine). U drugim zemljama Evrope žene su pravo glasa dobile većinom nakon Drugog svjetskog rata.
163
Drugi svjetski rat (1939-1945)
Historija IV
Rezultati i posljedice Drugog svjetskog rata Drugi svjetski rat je po surovosti, intenzitetu i obimu nadmašio sve ranije ratne sukobe. Borbenim dejstvima zahvaćeno je 40 zemalja, od 61 koliko je uzelo učešća u ratu. Mobilisano je oko 110 miliona osoba, a na frontu je angažovano preko 100 hiljada tenkova, 80 000 aviona, 500 000 artiljerijskih oružja i preko 5 miliona mitraljeza. Računa se da je za nepunih šest godina život izgubilo preko 50 miliona osoba, od čega 19 miliona vojnih osoba i 31 milion civila. Gubici naoružanja, materijalnih dobara i privrede prevazišli su sve ratove u historiji. država
vojne i civilne žrtve
država
vojne i civilne žrtve
Belgija Čehoslovačka Francuska Grčka Jugoslavija Kina Nizozemska
86 000-113 000 225 000-500 000 321 000-600 000 345 000-488 000 1 027 000 10 310 000 206 000-249 900
Poljska SAD SSSR Velika Britanija Njemačka Italija Japan
5 798 000-6 000 000 298 000-411 000 16 000 000-22 000 000 357 000-534 000 4 280 000-7 000 000 395 200-483 000 1 972 000-2 227 000
Ukupan broj vojnih i civilnih žrtava iznosio je 41 620 600-51 942 900
Nakon završetka Drugog svjetskog rata u Parizu je 1946/47. godine održana mirovna konferecija. Na njoj su prisustvovali predstavnici oko 20 država - pobjednici, pet poraženih zemalja, Italije, Rumunije, Mađarske, Bugarske i Finske, sa kojima je 10. februara 1947. godine sklopljen mirovni ugovor. Sa Austrijom, Japanom i Njemačkom mirovni ugovor je sklopljen kasnije, i sam Prijedlog mirovnog ugovora dale su velike sile - SAD, SSSR, Francuska i Velika Britanija. Između njih vodile su se oštre diplomatske borbe, zbog kojih neki problemi nisu riješeni ugovorima koji su sklopljeni. Italija je morala vratiti oblasti koje je otela Jugoslaviji, osim Trsta. Morala je vratiti neka ostrva oteta od Grčke, kao i odreći se Albanije i kolonija u Africi. Rumuniji je vraćen dio teritorija koje su joj otele Bugarska i Mađarska. SSSR i Poljska su se proširile na račun Njemačke, što je bilo konačno regulisano u mirovnom ugovoru s njom. Austrija je dobila nezavisnost, ali su vojne snage SAD-a, Francuske i Velike Britanije ostale u zemlji do 1955. godine.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Koncentracioni logori Za vrijeme Drugog svjetskog rata silno je porastao broj koncentracionih logora, te ih je na kraju rata bilo preko četiri stotine: 395 logora za muškarce i 17 za žene. Najvažniji su bili logori Flozenberg, Ravensbrik, Dahau, Buhenvald, Terezijenštat, Aušvic, Oranienburg, Mauthauzen, Bergen-Belzen, Nojengam i Štuthof. Koncentracionim logorima je prije rata upravljao glavni ured državne sigurnosti, a za vrijeme rata glavni privredni i upravni ured SS-odreda koji je bio podređen Himleru. Broj zatvorenika je za vrijeme Drugog svjetskog rata mnogo porastao. Prema nirnberškim dokumentima 1. oktobra 1944. bilo je u nacionalsocijalističkim logorima 524 277 zatvorenika. Od februara 1942. koncentracioni logori su u službi vojne industrije. Zatvorenici iz radnih logora i oni iz vanjskih dijelova koncentracionih logora sistematski su upotrebljavani u industriji naoružanja. U koncentracione logore upućuju se i zatvorenici iz okupiranih zemalja i strani radnici, a također i politički sumnjive osobe iz okupiranih zemalja. Unutar logora ili kraj njih podižu se tvornice za ratnu industriju. U provođenju tih mjera nacionalsocijalisti počinju izgrađivati sistem Kapo koji je još više povećao teror i grozote u koncentracionim logorima. Nacisti su pred njemačkim stanovništvom nastojali prikriti obim tih grozota zabranivši da se govori o koncentracionim logorima. Poseban oblik koncentracionih logora predstavljali su “logori smrti”, koji su u duhu “konačnog rješenja jevrejskog pitanja” tokom rata služili za istrebljenje ruskih ratnih zarobljenika, Roma a posebno evropskih Jevreja. Akcija uništavanja Jevreja stajala je pod upravom specijalne referade koju je vodio Ajhman, koji je primao upute od Himlera. Do oktobra 1941. otpremljeno je oko 537.000 Jevreja s područja Rajha, i 30.000 Jevreja iz Protektorata u koncentracione logore na istoku. Jevreji su se dijelom upotrebljavali za prisilan rad, jedan je dio ostao Terezienštatu, u Čehoslovačkoj, ali većina je ugušena u plinskim komorama u logorima smrti Treblinka, Majdanek, Aušvic itd. Procjenjuje se da je ubijeno oko 6 miliona ljudi. Velika ilustrovana povijest svijeta, Rijeka, 1978.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA
PITANJA I ZADACI
kamikaze - japanski piloti-samoubice koji su se od jeseni 1944. godine avionima natrpanim eksplozivom obrušavali na američke ratne brodove; tako su nazvani po ciklonima koji su u XIII stoljeću spasili Japan od invazije Kublaj-kana amfibij - avion sa plutačama za spuštanje na vodenu površinu, tenk koji se može kretati i po kopnu i po vodi
Šta znate o iskrcavanju saveznika u Normandiju? Pogledajte neki film o tome. Prikažite hronološki događaje u završnoj fazi rata u Evropi i na Dalekom Istoku. Procijenite i uporedite materijalne i ljudske gubitke u Drugom svjetskom ratu.
164
165
BiH u Drugom svjetskom
ratu (1941-1945) 10. 4. 1941. 17. 4. 1941. 27. 7. 1941. 26-27. 11. 1941. jan/feb. 1942. april/juli 1942. jan/april 1943. maj/juni 1943. 25-26. 11. 1943. 29-30. 11. 1943. maj 1944. 30. 6.-2. 7. 1944. juli 1944. 6. 4. 1945. 16-28. 4. 1945. 28. 4. 1945. 7-10. 8. 1945. 29. 11. 1945.
u Zagrebu proglašena NDH kapitulacija Kraljevine Jugoslavije ustanak u Bosni i Hercegovini Prvo zasjedanje AVNOJ-a u Bihaću II ofanziva, Igmanski marš III ofanziva, Kozara IV ofanziva, bitka za ranjenike na Neretvi V ofanziva, Sutjeska Prvo zasjedanje ZAVNOBiH-a u Mrkonjić-Gradu Drugo zasjedanje AVNOJ-a u Jajcu Desant na Drvar Drugo zasjedanje ZAVNOBiH-a u Sanskom Mostu formiran Jedinstveni narodnooslobodilački front (JNOF) partizanske jedinice oslobodile Sarajevo Treće zasjedanje ZAVNOBiH-a u Sarajevu formirana vlada Narodne republike Bosne i Hercegovine Treće zasjedanje AVNOJ-a u Beogradu proglašenje Federativne Narodne Republike Jugoslavije (FNRJ)
Historija IV
Okupacija Jugoslavije. Kolaboracionističke snage. Bosna i Hercegovina u okviru NDH Politika Kraljevine Jugoslavije u godinama pred rat bila je profašistički orijentisana. Tokom 1940. godine fašizam se učvrstio u susjednim zemljama: Mađarskoj, Rumuniji i Bugarskoj. Njemačka i Italija su nastojale potčiniti i Jugoslaviju da im ne bi bila prepreka u ostvarivanju dalje ekspanzije. Krajem 1940. pojačan je pritisak sila Osovine da Jugoslavija pristupi Trojnom paktu. Konačno, predsjednik vlade Dragiša Cvetković i ministar vanjskih poslova Ante Cincar Marković su u Beču, 25. marta 1941. godine potpisali akt o pristupanju Jugoslavije Trojnom paktu. Širom zemlje su na inicijativu KPJ organizovane demonstracije, koje su 27. marta doživjele vrhunac. Istovremeno, grupa oficira na čelu sa Dušanom Simovićem je izvršila državni udar i dovela na vlast maloljetnog Petra II. Nova vlada nije čak ni formalno otkazala pakt, a pripreme za rat i odbranu zemlje su tekle veoma sporo. Vlada je vjerovala u mogućnost da Jugoslavija ostane neutralna. Agresijom Njemačke na Kraljevinu Jugoslaviju, koja je otpočela 6. aprila 1941. godine bez objave rata, izbio je kratkotrajni aprilski rat, koji je završen slomom jugoslavenske države. Jugoslavenska vojska, iznutra razrivena kapitulantskim duhom u vladajućim krugovima i Vrhovnoj komandi, slomljena je za desetak dana. Potpisivanjem bezuvjetne kapitulacije 17. aprila 1941. godine i bjekstvom vlade u inostranstvo prestala je postojati Kraljevina Jugoslavija. Još u toku aprilskog rata nastalo je komadanje i rasparčavanje zemlje. Sa ciljem pružanja potpore njemačkoj i italijanskoj politici, ustanovljeni su kvislinški sistemi različitog nacionalnog porijekla. Zavisni od njihove vlasti i njima podređeni, sukobljavali su se u pitanju njihovog mjesta i uloge u sistemu “nove Evrope”, pitanju granica i teritorija. Kvislinzi su bili razvrstani na različite struje koje su se međusobno sukobljavale, povezujući se sa različitim utjecajima u okupatorskom aparatu. Ipak su sve dosljedno ispunjavale obaveze prema silama Osovine, posebno u odnosu prema komunistima i obnovi Jugoslavije. Pod okriljem nacističke Njemačke, u Zagrebu je 10. aprila 1941. proglašena Nezavisna država Hrvatska (NDH), kojoj je Bečkim dogovorom, 20. aprila 1941. između ministara vanjskih poslova Njemačke i Italije definitivno prepuštena Bosna i Hercegovina. Rimskim ugovorom koji su 18. maja 1941. godine potpisali Ante Pavelić i Mussolini određena je granica između NDH i područja na Jadranu koja su priključena Italiji. U Drugoj zoni Italija je zadržala svoje garnizone, prepuštajući civilnu vlast Nezavisnoj državi Hrvatskoj. Odmah po proglašenju NDH, aktivnosti ustaških vlasti u BiH bile su usmjerene na to da se što prije izmijeni struktura stanovništva i u tom cilju vršen je najteži vid denacionalizacije. Taj cilj nastojao se realizovati s jedne strane tezom o hrvatskom “podrijetlu” Muslimana, a s druge strane istrebljenjem Srba, Jevreja i Roma. Teroru su, osim Srba, bili izloženi Hrvati i Muslimani, koji su proglašeni za izdajnike hrvatskog
168
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945) naroda. Zakonskom odredbom donijetom 17. aprila 1941. predviđeno je da za zločinstvo veleizdaje odgovaraju svi koji povrijede čast i životne interese hrvatskog naroda ili na bilo koji način ugroze opstanak NDH ili državne vlasti. Zakonskom odredbom od 10. jula 1941. teritorija NDH je podijeljena na 22 upravne jedinice - velike župe čiji su se nazivi podudarali sa nazivima župa srednjovjekovne bosanske države, čime se nastojalo istaći “historijsko pravo” i opravdati pretenzije na bosanskohercegovačku teritoriju. Smatrano je da na teritoriji NDH mogu živjeti samo Hrvati i Muslimani, koji su iz nacionalističkih razloga proglašeni “cvijećem hrvatstva”, a Bosna i Hercegovina za “dušu i srce Hrvatske”. Kulturna misija Muslimana sastojala se u povezivanju Hrvatske i Srednje Evrope, s Orijentom i evropskom civilizacijom. Tako su Muslimani proglašeni Hrvatima i preko noći “zakonskim aktom” nasilno asimilirani. Od jeseni 1941. naziv Bosna i Hercegovina nije se smio spominjati u javnim sredstvima informisanja.
Okupacija i podjela Jugoslavije - uočite šta se desilo sa granicama Bosne i Hercegovine
169
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945)
Historija IV
Jasenovac je bio najveći “logor smrti” na tlu Jugoslavije. U njemu su smrt našli brojni Jevreji, Srbi, Romi i svi antifašisti iz Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Podaci o broji stradalih su još uvijek predmet diskusija i kontraverznih tumačenja. Na slici je ulaz u logor.
Glavni zadaci programa Draže Mihajlovića: - Omeđiti de facto srpske zemlje i učiniti da u njima ostane samo srpski živalj; - Radikalno očistiti gradove i popuniti ih svježim srpskim elementom; - Izraditi plan za čišćenje ili pomjeranje seoskog stanovništva sa ciljem homogenosti srpske državne zajednice; - U srpskoj jedinici, kao naročito težak problem, uzeti pitanje Muslimana i riješiti ga. U toku realizacije svog programa u istočnoj Bosni i Sandžaku, četnici su primijenili četiri metode genocida: a) masovna ubistva civilnog stanovništva; b) progonstvo civila; c) u ništavanje imovine kako bi se onemogućio opstanak i preživljavanje; d) pokrštavanje Muslimana, odnosno prevođenje na pravoslavnu vjeru.
170
Progoni srpskog i jevrejskog stanovništva ispoljili su se posebno u Bosanskoj krajini, u Hercegovini, kao i u Lici i na Kordunu. Vršeni su na inicijativu i podršku okupacionih snaga i centralnih organa NDH zajedno sa poglavnikom Pavelićem, koji je još 4. aprila najavio opća čišćenja u “novoj državi”. Cijeli aparat NDH, predvođen ustaškim glavnim stožerom uporno je od uspostave vlasti radio na raspirivanju mržnje protiv srpskog naroda. Neposredno nakon proglašenja NDH, jedan dio muslimanskih građana, priklonio se novostvorenoj državi dok je dio ostao u opoziciji prema NDH. Najveći dio (poslovni krugovi, inteligencija i svećenstvo) se u jesen 1941. godine otvoreno distancirao od ustaške politike masovnih progona i istrebljenja Srba i Jevreja. Posebno je bila značajna akcija uglednih građana koja se ispoljila u otvorenom protestu protiv fašističkog terora. Rezultat toga bile su poznate protuustaške rezolucije donesene od septembra do decembra 1941. u Prijedoru, Sarajevu, Mostaru, Banjoj Luci, Bijeljini, Tuzli itd., u kojima se javno protestvovalo protiv zločina, i osuđeno je učestvovanje Muslimana u takvim djelima i apeliralo na njih da se klone svakog nasilja. Autori i potpisnici ovih rezolucija osudili su ustašku politiku ubijanja, pljačke, deportovanja i progona Srba, ogradili se od zločina koje su izvršili pojedini Muslimani, protestujući protiv pokušaja da se na njih kao cjelinu svali odgovornost za ustaške zločine, iznoseći istovremeno podatke o progonima samih Muslimana. Paralelno sa ustaškim zločinima nad srpskim življem započeo je četnički genocid nad Muslimanima. Teror koji je izvršen u ljeto 1941. bio je uvertira u masovne zločine na području jugoistočne Bosne i Sandžaka, a ubistva i progonstva Muslimana potrajala su sve do kraja rata. U ovim krajevima četnici su nastojali realizovati jedan od strateških ciljeva ostvarenja “homogene Srbije”, potpunim čišćenjem Sandžaka od muslimanskog življa, a Bosne od Muslimana i Hrvata. Plan velike homogene Srbije temeljio se na projektu člana četničkog političkog vodstva i kulturnog kluba u Banjoj Luci, advokata Stevana Moljevića. Ovaj projekt dopunjen je kasnije programom četničkog pokreta Draže Mihajlovića.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Muslimanske rezolucije iz 1941. godine U rezolucijama su mnoge istaknute ličnosti tadašnjeg javnog života kao i neki pojedinci u nizu gradova Bosne i Hercegovine osudili ustaška nasilja nad Srbima i drugim progonjenim stanovništvom. Začetak svih rezolucija može se smatrati skupštinski zaključak organizacije Ilmije (vjerskih službenika). U tački 4 donesenoj na toj skupštini, javno se protestvovalo protiv zločina... Kroz sve ove rezolucije provlače se po svome sadržaju osnovne koncepcije: 1. Muslimani osuđuju ustaška ubijanja, pljačke, deportiranje i uopće progone Srba; nasuprot tome ističu ideju bratstva i dobrog susjedstva, tražeći zaštitu za progonjene. 2. Ograđuju se od onih Muslimana pojedinaca koji su sudjelovali u zločinima, ujedno ih oštro osuđujući; protestirajući protiv pokušaja da se na Muslimane kao cjelinu svali odgovornost za ustaške zločine. 3. Iznose podatke o progonima Muslimana. Evo šta npr., banjalučka rezolucija kaže o grozotama ustaškog režima: “Najelementarnija prava čovjeka gažena su bez ikakvih skrupula. Sigurnost života i imetka, sloboda vjere i savjesti prestali su da važe za veliki dio naroda ovih krajeva.” Potpisnici rezolucije imali su odvažnosti, vrijedne divljenja, kada su ustaške postupke otvoreno okvalificirali izrazom zločini, koji su činili neke ustaše i drugi odgovorni i neodgovorni faktori. “Jer ovo” - kaže se u rezoluciji - “što se kod nas radilo, sumnjamo da bi moglo naći primjera u historiji kojeg bilo naroda.” Banjalučka rezolucija dalje podrobnije govori o tim zločinima i kaže: “Ubijanje svećenika i drugih prvaka bez suda i presude, strijeljanje i mrcvarenje u gomilama često posve nevinih ljudi, žena pa i djece, gonjenje u masama od kuće i iz postelje čitavih porodica s rokom od jednog do dva časa za spremanje i njihovo deportovanje u nepoznate krajeve, prisvajanje i pljačkanje njihove imovine, rušenje bogomolja, često njihovim vlastitim rukama, silenje na prelazak na katoličku vjeru, sve su to činjenice koje su zaprepastile svakog istinskog čovjeka i koje su i na nas Muslimane ovih krajeva djelovale najneugodnije.” Dalje se osuđuje pljačka srpske i jevrejske imovine... Pojavom rezolucija manifestovalo se nezadovoljstvo većine Muslimana fašističkim sistemom nacionalne, vjerske i rasne diskriminacije... Pavelić je prijetio da će sarajevskim asfaltom prije poteći krv autora rezolucija negoli da će se vlada NDH odreći svog programa. Naročito je bio bijesan ustaški povjerenik u Sarajevu Jure Francetić, koji je prijetio da će svi potpisnici biti upućeni u koncentracione logore. Muhamed Hadžijahić, Muslimanske rezolucije iz 1941.; u: Istorija naroda Bosne i Hercegovine, Sarajevo, 1973.
171
Historija IV RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA kolaboracionist - saradnik neprijatelja i okupatora denacionalizacija - odnarođavanje deportovanje - odvođenje u zarobljeništvo homogen - istovrstan, istorodan, cjelovit kapitulacija - prekid borbe i predaja na milost neprijatelju rezolucija - odluka, zaključci nekog skupa četnici - vojne formacije formirane početkom XX st. radi borbe protiv Osmanlija, tokom rata pripadnici vojnih snaga koji su sarađivali sa okupatorom ustaše - ustanici, pobunjenici, tokom rata pripadnici radikalne organizacije čiji je cilj bio formiranje NDH
PITANJA I ZADACI Kada je kapitulirala Jugoslavija? Kako je izvršena podjela teritorija Bosne i Hercegovine nakon okupacije? Koje su kvislinške snage djelovale na području Bosne i Hercegovine? Šta su sadržavale muslimanske rezolucije iz 1941. godine?
Narodnooslobodila~ki pokret (NOP) u Bosni i Hercegovini Srpski narod, egzistencionalno sasvim ugro`en, spontano je 1941. godine digao ustanak u gotovo ~itavoj NDH. Ustanicima je pri{la i KPJ, prenose}i im svoja organizaciona i borbena iskustva. U ratnom po`aru jedino su partizanske oru`ane snage, s Josipom Brozom Titom na ~elu, pru`ale uto~i{te i spas svakom ko je bez obzira na vjeru, narodnost i politi~ko ubje|ewe bio za pomirewe, za parolu “bratstva i jedinstva”, a za borbu protiv okupatora i wegovih pomaga~a. U toku ustanka 1941-1942., ta politika dala je izvjesne rezultate, otupquju}i o{tricu bratoubila~kog rata, ~ime je sprije~eno nacionalno i vjersko razra~unavawe i me|usobno uni{tavawe. Donekle je nadvladan nacionalni {ovinizam i vjerska iskqu~ivost, a ve}ina stanovni{tva je prihvatila politi~ku platformu KPJ. Od septembra 1941. godine u partizanske jedinice je stupao ve}i broj Hrvata i Muslimana. Istovremeno je na drugoj strani srpsko stanovni{tvo u toku ustanka 1941/42. uvi|alo da su wegovi neprijateqi pored usta{a i wema~ki i italijanski okupatori, a ne muslimansko i hrvatsko stanovni{tvo. Ve} u toku 1941. godine ustanak je zahvatio gotovo cijelu teritoriju Bosne i Hercegovine. Prve borbe su na poziv KPJ po~ele 27. jula 1941. godine napadima partizanskih grupa na Drvar, O{treq i Bosansko Grahovo. Ubrzo je ustanak buknuo u cijeloj Bosanskoj krajini, isto~noj i centralnoj Bosni, a u Hercegovini su borbe po~ele ve} u junu 1941. godine.
172
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945) Glavninu partizanskih jedinica ~inili su Srbi, dok su rukovodioci, posebno organizatori ustanka bili i iz redova Muslimana, Hrvata i Jevreja. U toku 1942. godine u svim jugoslavenskim podru~jima partizanske snage su neprekidno rasle. Formirawem Narodnooslobodila~ke vojske Jugoslavije (NOVJ) i partizanskih odreda 20. novembra 1942. godine partizanske jedinice su dobile obiqe`ja regularne armije sa oko 150 000 boraca. Ve} od qeta 1942. ja~aju politi~ke osnove NOP-a. Narodna vlast osigurava `ivot na slobodnim teritorijama. U septembru 1942. godine su tzv. Drinskim propisima Narodnooslobodila~ki odbori (NOO) postali stalni organi vlasti. Krajem te godine postojala je velika slobodna teritorija, prava dr`ava u Hitlerovoj Ismet Mujezinovi} “Proboj” evropskoj tvr|avi - Biha}ka republika. U toku 1943. godine Tita i partizanske snage prihvatile su sve sile Mujezinovi} je jedan od bh. slikara koji je ~esto pratio Josipa Broza antihitlerovske koalicije. Tita i ostavio je iza sebe ve}i broj Usqed promjene vawskih i unutra{wih okolnosti, likovnih djela iz Drugog svjetskog krajem 1941. godine NOP je u{ao u fazu diferencijacije, rata. koja je privremeno suzila wegove redove i istovremeno vi{e revolucionisala. Odnosi revolucionarnih i kontrarevolucionarnih snaga po~eli su da pro`imaju sve ostale politi~ke odnose. [iroka antifa{isti~ka platforma postala je posredovana revolucionarnim organizaciono-politi~kim okvirima prema idejnom konceptu KPJ. Od kraja 1941. godine poduzimaju se radikalne intervencije u dru{tvenoj, politi~koj i ekonomskoj osnovi, radi br`e revolucionarne transformacije. KPJ je na to bila upu}ena zbog otvorenog kolaboracionizma i politi~kog legimitisawa ~etni~kog pokreta. Velike operacije i pobjede Narodnooslobodila~ke vojske u 1943. godini na podru~ju Bosne i Hercegovine dovele su do razbijawa mehanizma vlasti NDH i osloba|awa velikog dijela zemqe, {to je omogu}ilo op}i porast snaga i utjecaja NOP-a. Kona~no, zaustavqeni su negativni procesi koji su u predratnom periodu, a posebno nakon okupacije vodili produbqivawu jaza izme|u srpskog, muslimanskog i hrvatskog stanovni{tva. Afirmacija NOP-a utjecala je na politi~ka kretawa u masama muslimanskog stanovni{tva. Wihovi gra|anski krugovi sve vi{e su se orijentisali na ja~awe svog utjecaja me|u stanovni{tvom, kako bi mogli utjecati na rasplet na kraju rata, nastoje}i da se odr`e i oja~aju muslimanske milicije, nastale na anti-komunisti~koj i U ratu su u~e{}e uzele i `ene. Osim anti~etni~koj osnovi u okviru oru`anih snaga NDH i {to su radile kao bolni~arke, zeleni kadar koji je okupqao dezertere iz Domobranstva, u~estvovale na akcijama, i{le su i u odnosno one koji su izbjegavali regrutovawe u domobrane borbu. Na slici su rawene partizanke i usta{e. tokom lije~ewa u Italiji.
173
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945)
Historija IV Napredak NOP-a na teritoriji cijele Jugoslavije
Iako naslije|eni odnosi vjerske i nacionalne iskqu~ivosti na tlu BiH nisu u cijelosti bili prevazi|eni, otvarale su se nove historijske perspektive. Opredjeqewe osnovnih masa svih naroda BiH za NOP zna~ilo je negaciju nacionalisti~kih sukoba i hegemonisti~kih pretenzija. Te promjene bile su pouzdana osnova za rje{ewe statusa BiH u novoj federalnoj dr`avi.
Vojne ofanzive vo|ene u toku Drugog svjetskog rata na podru~ju BiH Druga ofanziva Nakon formirawa Prve proleterske brigade Vrhovni {tab donosi odluku o prodoru u isto~nu Bosnu. Stvorena je slobodna teritorija sa centrom u Fo~i. Borbe u isto~noj Bosni su poznate pod imenom Druga neprijateqska ofanziva i traju od 15. januara do 5. februara 1942. god. U ofanzivi su u~estovali Nijemci, Italijani, usta{e, domobrani i ~etnici, ~iji je ukupan broj iznosio oko 30.000, dok su partizanske snage brojale oko 4500 boraca. Vrhovni {tab je donio odluku da dio ú proleterske brigade sa Vrhovnim {tabom prodre u Fo~u, a drugi dio, preko Sarajeva i Igmana, tako|er da se probije do Fo~e. Igmanski mar{ spada u najve}e poduhvate ú proleterske brigade, gdje su partizani na temperaturi od -32° C pro{li pored Sarajeva, pa preko Igmana mar{om u du`ini od oko 100 km. Nakon mar{a bilo je oko 150 promrzlih boraca, ali glavnina snaga se probila do Fo~e. Istovremeno su se javqale tendencije za povezivawe sa ~etni~kim vodstvom, koje se demago{ki izja{wavalo za “nacionalno pomirewe”. Ve} u drugoj polovini 1943. i pojedini odredi “muslimanske milicije” i “zelenog kadra” su prelazili na stranu Narodnooslobodila~ke vojske ili su zahva}eni kolebawem i demoralizacijom, ostajali pasivni. Sli~ni procesi su zahvatili i hrvatsko stanovni{tvo u BiH, koje je bilo pod sna`nim utjecajem klera i desnog krila Hrvatske seqa~ke stranke. U gradskim centrima je poja~ana diferencijacija, a pojedini lokalni prvaci ove stranke su pristupali Narodnooslobodila~kom pokretu. Istovremeno, me|u hrvatskim seqa{tvom javqala se rezerva prema NDH, izbjegavala se mobilizacija u Domobranstvo, kao i druge obaveze prema usta{koj vlasti. Va`an faktor ja~awa ~etni~kog utjecaja u zemqi bila je podr{ka koju je u svijetu organizovala jugoslavenska vlada u izbjegli{tvu. Radio-stanice i druga sredstva informisawa u Velikoj Britaniji i SAD-u, donosili su vijesti o borbama ~etnika protiv okupatora, stvaraju}i la`ni mit o Dra`i Mihajlovi}u kao vo|i najja~eg pokreta otpora u Evropi. Pored toga, ~etnici su od Velike Britanije primali pomo} u oru`ju, novcu i drugom materijalu {to je oja~alo wihov utjecaj u narodu. Na raspolo`ewe stanovni{tva negativno su djelovali i brojni drugi faktori: ofanziva okupacionih i kvislin{kih snaga, represalije (paqewe naseqa, masovna ubistva, pqa~ke, internacije), gubitak slobodnih teritorija i povla~ewe partizanskih snaga, lo{e snabdijevawe...
174
Tre}a ofanziva Ofanziva je trajala od sredine aprila do sredine juna 1942. godine. U toku ove ofanzive planina Kozara je bila centar otpora partizanskih snaga. Borbe na Kozari po~ele su 10. juna i trajala je do 16. jula. Sa oko 3 000 opkoqenih partizana i oko 500 rawenika u zbijegu je bilo i oko 80 000 civila, koji su bje`ali ispred terora okupatora. Zbog broj~ane nadmo}i neprijateqa donesena je odluka o proboju ka Grme~u. Uz velike gubitke dio partizanskih snaga, kao i dio stanovni{tva u zbijegu, uspio je da se probije, dok je preostali dio uhap{en i odveden u logore.
^etvrta ofanziva Ofanziva je trajala od 10. januara do kraja aprila 1943. godine. Uz nekoliko kompletnih wema~kih i italijanskih divizija u~estvuju brojne snage usta{a, ~etnika i domobrana. Ovim je zapo~eo zimski ciklus operacija protiv NOPa nazvan “Weiss I i II”. Ciq ofanzive je bio presje}i slobodnu teritoriju, ~iji je centar bila zapadna Bosna i uni{titi dijelove NOVJ-a. Vrhovni {tab je odlu~io izvr{iti proboj u pravcu Neretve.
Marijan Detoni “Prelazak preko Neretve”
175
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945)
Historija IV Borbe su najprije po~ele u Lici, Baniji, na Kordunu i u zapadnoj Bosni, gdje se neprijateqske snage nisu uspjele probiti do centra slobodne teritorije. Partizanske snage su se povukle u pravcu Neretve, pri ~emu su {titile oko 4.000 rawenika. Izvr{en je proboj na desnu obalu Neretve uz spa{avawe rawenika. Na lijevoj obali Neretve nasuprot partizana je bilo oko 25 000 ~etnika sa Dra`om Mihajlovi}em na ~elu. Time je po~ela Bitka za rawenike, koja je trajala 40 dana (od 8. februara do 31. marta 1943.). Vrhovni {tab je naredio da se sru{e mostovi na Neretvi i po~ne prelaz preko improvizovanog mosta. Na drugoj obali nanesen je te`ak poraz ~etni~kim jedinicama, a partizanske snage su izvr{ile prodor kroz Hercegovinu prema Drini.
Peta ofanziva Poznata pod nazivom Bitka na Sutjesci, ova ofanziva je trajala od 15. maja do kraja juna 1943. godine. Oko 100 000 neprijateqskih vojnika uz pomo} artiqerije i avijacije je zapo~elo novu ofanzivu. Plan je bio opkoliti partizane u oblasti doweg toka rijeke Pive i Tare kao i Durmitora i Pivske planine. Vrhovni {tab je donio odluku o proboju ka Sutjesci. Razvile su se borbe na planini Vu~evu, u kawonu Sutjeske i na Zelengori. Nakon proboja glavnine vojske stvara se slobodna teritorija u isto~noj Bosni.
Raweni i bolesni prilikom odmora na Sutjesci
Desant na Drvar (operacija “Kowi~ki skok”) Saznav{i da se Josip Broz Tito sa Vrhovnim {tabom nalazi u Drvaru, Nijemci su po~eli pripremati napad na ovaj grad. Prvo su bacali propagandne letke nude}i nov~anu nagradu za Tita, a onda su 25. maja 1944. godine izveli zra~ni udar. Ipak, NOVJ je reagovala na vrijeme i uspjeli su se povu}i prema Grahovu, ali uz zna~ajne gubitke. Nijemci su se uspjeli domo}i dijela arhivskog materijala Vrhovnog {taba ali im on nije bio od velike koristi. Wema~ki padobranci tokom desanta na Drvar
176
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Proglas KPJ 1941. Narodi Jugoslavije: Srbi, Hrvati, Slovenci, Crnogorci i drugi... ...Va{a zemqa je porobqena, i opqa~kana od tih istih zlo~inaca, koji se drznu{e da dignu svoje okrvavqene kanxe na Sovjetski Savez. Vi ste bili pobije|eni u ratu, ali niste pokoreni. Slavne tradicije borbe za pravdu i slobodu Va{ih djedova ne smiju se zaboraviti. Sada je vrijeme da poka`ete da ste dostojni potomci svojih slavnih predaka. Sada je vrijeme, sada je kucnuo ~as da se dignete kao jedan u boj protiv okupatora i wihovih doma}ih slugu. krvnika na{ih naroda. Ne prezajte ni pred kakvim terorom neprijateqa. Na teror odgovarajte masovnim udarom po najosjetqivijim ta~kama. Uni{tavajte sve - sve {to koristi fa{isti~kim osvaja~ima. Komunisti Hrvatske, Slovenije, Dalmacije, Makedonije itd. Ne oklijevajte ni ~asa, ve} hitno organizujte partizanske odrede. Stanite na ~elo oslobodila~ke narodne borbe protiv okupatora kao {to to ve} ~ine va{i srpski i crnogorski drugovi. Iskoristite sada u ovoj te{koj situaciji Va{e godinama ste~eno iskustvo. Ne prezajte ni pred kakvim `rtvama sada kada je u pitawu oslobo|ewe naroda, kada fa{isti~ki krvoloci prijete da istrijebe sve {to je napredno i slobodoqubivo. U boj drugovi! U boj protiv fa{isti~kih zlotvora, neprijateqa slobode i napretka; u boj za slobodu i nacionalnu nezavisnost. U boj za zbacivawe fa{isti~kog okupatorskog jarma! Komunisti, na vama le`i te`ak ali ~astan zadatak organizacije izvo|ewa te{ke borbe sa krvolo~nim fa{isti~kim zlo~incima. Radnici, seqaci, gra|ani i omladino Jugoslavije! U boj! U boj protiv fa{isti~ke okupatorske bande koja te`i da istrijebi ne samo najboqe borce naroda ve} i Slavene na Balkanu, koja te`i da podjarmi ~itav svijet, koja te`i da zavede najstra{niju vladavinu nad narodima koju pamti istorija. U boj, jer je sada kucnuo ~as da zbacimo okupatorski fa{isti~ki jaram. U boj, jer je to na{ dug prema sovjetskim narodima koji se bore i za na{u slobodu. U boj, u posqedwi boj za uni{tewe fa{isti~ke zaraze! 12. jula 1941. Centralni komitet Komunisti~ke partije Jugoslavije Branko Petranovi}, Mom~ilo Ze~evi}, Jugoslavija 1918-1984., Zbirka dokumenata, Beograd, 1985.
177
Historija IV RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA afirmacija - potvr|ivawe, postizawe ugleda ili priznawa diferencijacija - razdvajawe, stvarawe razlike domobrani - vojnici teritorijalne odbrane {ovinizam - mr`wa i bezobzirnost prema drugim narodima
PITAWA I ZADACI Za{to je do{lo do ustanka u Bosni i Hercegovini 1941. godine? Ko se nalazio na wegovom ~elu? Koji su bili ciqevi NOP-a? [ta su Narodnooslobodila~ki odbori? Istra`ite kakva je i kolika je bila uloga `ena tokom rata u BiH.
Izgradnja bosanskohercegovačke državnosti. AVNOJ. ZAVNOBiH Uporedo sa stvaranjem oružanih snaga i vođenjem borbe protiv okupatora u svim jugoslavenskim područjima formirala se mreža Narodnooslobodilačkih odbora, na čijem su se čelu u drugoj polovini 1943. godine nalazila zemaljska antifašistička vijeća narodnog oslobođenja. Takvo vijeće koje je predstavljalo najviši organ narodne vlasti za Bosnu i Hercegovinu formirano je 25. novembra 1943. godine u Mrkonjić-Gradu. U glavnom dokumentu Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Bosne i Hercegovine (ZAVNOBiH) - Rezoluciji istaknuto je da narodi Bosne i Hercegovine stvaraju, u zajednici sa ostalim narodima novu Demokratsku Federativnu Jugoslaviju slobodnih naroda, te da narodi BiH kroz svoje jedino političko predstavništvo, Zemaljsko antifašističko vijeće naroda
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945) AVNOJ Bosne i Hercegovine hoće da “njihova zemlja, koja nije ni srpska ni hrvatska ni muslimanska, nego i srpska, Na Drugom zasjedanju AVNOJ-a muslimanska i hrvatska, bude slobodna i zbratimljena održanom u Jajcu 29. novembra 1943. Bosna i Hercegovina, u kojoj će biti osigurana puna godine usvojena je Deklaracija na osnovu ravnopravnost i jednakost svih Srba, Muslimana i koje su donijete odluke: - da se AVNOJ konstituiše u vrhovno Hrvata”. zakonodavno i izvršno tijelo Odluka o izgradnji Jugoslavije na federativnom Jugoslavije, kao vrhovni predstavnik principu, usvojena na Drugom zasjedanju Antifašističkog suvereniteta države i naroda Jugoslavije vijeća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ-a) i da se uspostavi Nacionalni komitet oslobođenja Jugoslavije (NKOJ) kao u Jajcu 29. novembra 1943. godine predstavljala je organ narodne vlade preko kojeg bi državno-pravni oblik rješenja nacionalnog pitanja u AVNOJ vršio svoju funkciju; Jugoslaviji. Svim narodima zagarantovana je jednakost i ravnopravnost. Najveći izraz toga prava bilo je priznanje - da se oduzmu izbjegličkoj vladi prava zakonite vlade Jugoslavije i da se zabrani narodima Jugoslavije da u okviru zajedničke države povratak kralju Petru II u zemlju; imaju svoju državnost. Osnovu federacije predstavljalo - da se pregledaju svi međunarodni je pravo svake nacije da ima svoju federalnu jedinicu. ugovori izbjegličke vlade i ne priznaju Jedini izuzetak od nacionalnog principa učinjen je u ukoliko ih ubuduće sklapa; pogledu Bosne i Hercegovine, jer je njenim narodima - da se Jugoslavija izgradi na zbog nacionalne složenosti, priznato pravo da imaju federativnom principu, kao država svoju posebnu federalnu jedinicu. Bosna i Hercegovina je, ravnopravnih jugoslavenskih naroda. kao šesta federalna jedinica, uvrštena u koncept budućeg uređenja Jugoslavije. Na Drugom zasjedanju ZAVNOBiH-a, održanom u Sanskom Mostu od 30. juna do 2. jula 1944. donijeto je jedanaest odluka, od kojih su posebno važne bile Odluka o konstituisanju ZAVNOBiH-a u najviše zakonodavno i izvršno tijelo BiH, Deklaracija o pravima građana BiH, Odluka o radu i ustrojstvu Narodnooslobodilačkih odbora i Skupština u Federalnoj Bosni i Hercegovini i Odluka o poslovniku za rad ZAVNOBiH-a. Ovim odlukama postavljeni su temelji državnosti Bosne i Hercegovine i one su imale ustavno-pravni značaj. Odlukama Trećeg zasjedanja ZAVNOBiH-a, koje je održano u Sarajevu od 26. do 28. aprila 1945. godine, dovršena je izgradnja vlasti Federalne Bosne i Hercegovine. Zakonom o izmjenama i dopunama Odluke o konstituisanju ZAVNOBiH-a, on je prerastao u Narodnu skupštinu BiH, a Zakonom o Narodnoj vladi BiH stvorena je njena prva Vlada u novoj državi. Odluke ZAVNOBiH-a potvrđene su i odlukama Trećeg zasjedanja AVNOJ-a, najvišeg političkog i zakonodavnog tijela nove Jugoslavije. Usvajanjem Deklaracije o proglašenju Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 29. novembra 1945. godine, definitivno je ozakonjeno postojanje nove Federativne Narodne Republike Jugoslavije, a Ustavom iz 1946. godine propisana je njena organizacija.
Jajce - mjesto održavanja Drugog zasjedanja AVNOJ-a
178
179
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945)
Historija IV Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Velika povelja naroda Bosne i Hercegovine Među odlukama koje je Zemaljsko antifašističko vijeće narodnog oslobođenja Bosne i Hercegovine prihvatilo na svom Drugom zasjedanju posebno mjesto zauzima deklaracija Vijeća o pravima građana BiH. To je dokument od historijskog značaja za njene narode, u kome su oni slobodno napisali svoja osnovna i neotuđiva prava. U ovoj Deklaraciji treba naročito istaći tri stvari koje joj daju njen historijski značaj. Prvo, ravnopravnost Srba, Muslimana, Hrvata Bosne i Hercegovine, koja je njihova zajednička i nedjeljiva domovina. Historija Bosne i Hercegovine bila je teška i mračna kroz vijekove u prvom redu zbog toga što su se o nju otimali jači, što je nju uvijek neko sa strane svojatao. Osvajači su iskorištavali vjerske i nacionalne razlike naroda BiH da bi svoje osvajačke težnje ostvarili, a kad bi ih ostvarili, da bi ovjekovječili svoju vladavinu. U tom cilju oni su raspirivali mržnju među narodima Bosne i Hercegovine, koja je ponekad dovodila do bratoubilačkog rata, koji je pustošio BiH, i otežavao njeno jedinstvo u borbi za slobodu. Prvi put u historiji, Srbi, Muslimani i Hrvati BiH, ujedinjeni u Narodnooslobodilačkom pokretu, ostvaruju svoje borbeno jedinstvo, postavljajući kao svoj zajednički cilj da izgrade slobodnu i zbratimljenu Bosnu i Hercegovinu, ravnopravnu federalnu jedinicu u demokratskoj federativnoj Jugoslaviji... Drugo, demokratska prava i slobode, podjednako za ženu i muškarca, kakva nikad nisu uživali građani i građanke BiH. Naša demokratija nikla je iz narodnih dubina; ona se razvila u teškoj borbi u kojoj se krvarilo i politički učilo. Naučili smo da smo pali u ropstvo, iz koga se valjalo oslobađati kroz krv i stradanja, u prvom redu zbog toga što nismo imali najosnovnijih građanskih prava, što su našu sudbinu kovale ruke onih koji nisu vodili računa o narodu, već o svojim sebičnim prljavim interesima. Iz toga smo izvukli pouku, da svoju sudbinu kujemo sami, da naša demokrtija bude doista narodna vlast. Ona ne daje narodu prava samo na hartiji, već i mogućnost da ta svoja prava upravljanja državom i ostvaruje, punim učešćem u rješavanju svih pitanja narodnog i državnog života. Treće, nova demokratija biće sredstvo u rukama naroda da sebi obezbijedi materijalno blagostanje, da podigne svoj kulturni nivo i da sačuva zdravlje. Jednom riječi, da pomoću nje obezbijedi sebi život dostojan čovjeka. Sva demokratska prava i slobode (štampe, zbora i dogovora, udruživanja, vjeroispovjesti i savjesti) uživati će podjednako svi građani i građanke bez obzira na rasnu, nacionalnu i vjersku pripadnost. Oslobođenje, br. 8. juli 1944.
180
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA federativan - onaj koji je u sastavu federacije konstituisanje - organizovanje
PITANJA I ZADACI Šta je ZAVNOBiH? Gdje je i kada održano Prvo zasjedanje ZAVNOBiH-a? Razmislite šta je za Bosnu i Hercegovinu značila Velika povelja naroda.
Rezultati i posljedice rata Prisjeti se kakve je posljedice imao Prvi svjetski rat za Bosnu i Hercegovinu. Jugoslavija je u Drugom svjetskom ratu pretrpjela ogromne ljudske i materijalne gubitke. Historijska nauka je utvrdila da je približan broj stradalih u ratu oko 1 027 000 ljudi. Oni su poginulo u borbama ili stradavali. Veliki gubici pretrpljeni su i zbog okupatorske i kvislinške politike raseljavanja stanovništva, masovnih progona i ubijanja u logorima. U Jugoslaviji je materijalna šteta procijenjena na 46,9 milijardi dolara. Spaljeno je, srušeno ili oštećeno oko 820 000 zgrada, a bez krova nad glavom je ostalo oko 20% stanovništva. Ratnim razaranjima bilo je zahvaćeno oko 40% ukupne industrije i skoro svi rudnici. Oštećena je većina puteva i mostova, škola i uništeni su mnogi historijski spomenici. Posebno teška razaranja u Drugom svjetskom ratu pretrpjela je Bosna i Hercegovina, čija je teritorija stalno bila poprište velikih borbi vođenih za vrijeme vojnih ofanziva. Od blizu 820 000 uništenih zgrada u Jugoslaviji, oko 390 000 nalazilo se na području Bosne i Hercegovine. Uništeno je ili u većoj mjeri bilo oštećeno 130 većih industrijskih pogona, 24 rudnika, gotovo sva preduzeća drvne industrije, 1 172 škole i najveći dio saobraćajnih komunikacija. BiH je dočekala kraj rata i sa velikim ljudskim gubicima. Za četiri godine izgubila je oko 407 000 stanovnika. Gotovo su potpuno uništeni gradovi: Drvar, Bosanski Petrovac, Bihać, Glamoč, Ključ, Prozor, Višegrad. Uništen je i najveći dio poljoprivrednog inventara a stočni fond je smanjen za oko 70%. Nakon rata nova država je socijalno i politički formirana po projektu KPJ. “Bratstvo i jedinstvo” bila je parola koja je trebala pobuditi smisao socijalističkog zajedništva među Jugoslavenima i zaliječiti stare rane.
181
BiH u Drugom svjetskom ratu (1941-1945)
Historija IV Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Rođeni dvadeset treće, streljani četrdeset druge Večeras ćemo za njih voljeti, Bilo ih je 28. Bilo ih je pet hiljada i 28. Bilo ih je više nego što je ikad u jednoj pjesmi bilo ljubavi. Sad bi bili očevi. Sad ih više nema. Mi, koji smo po peronima jednog vijeka odbolovali samoće svih Svjetskih Robinzona, mi, koji smo nadživjeli tenkove i nikog nismo ubili, mala velika moja, večeras ćemo za njih voljeti. I ne pitaj jesu li se mogli vratiti. I ne pitaj je li se moglo natrag dok je posljednji put, crven kao komunizam gorio horizont njihovih želja. Preko njihovih neljubljenih godina, izbodena i uspravna, prešla je budućnost ljubavi. Nije bilo tajni o polegnutoj travi. Nije bilo tajni o raskopčanoj bluzi. Nije bilo tajni o klonuloj ruci s ispuštenim ljiljanom. Bile su noći, bile su žice, bilo je nebo koje se gleda posljednji put, bili su vozovi koji se vraćaju prazni i pusti, bili su vozovi i makovi, i s njima, s tužnim makovima jednog vojničkog ljeta, s divnim smislom podražavanja, takmičila se njihova krv.
182
A na Kalemegdanima i Nevskim Prospektima, na Južnim Bulevarima i Kelovima Rastanka, na Cvjetnim Trgovima i Mostovima Mirabo, divne i kad ne ljube, čekale su Ane, Zoje, Žanet. Čekale su da se vrate vojnici. Ako se ne vrate, svoja bijela, negrljena ramena daće dječacima. Nisu se vratili. Preko njihovih streljanih očiju prešli su tenkovi. Preko njihovih streljanih očiju. Preko njihovih nedopjevanih marseljeza. Preko njihovih izrešetanih iluzija. Sad bi bili očevi. Sad ih više nema. Na zbornom mjestu ljubavi, sad čekaju kao grobovi. Mala velika moja, Večeras ćemo za njih voljeti. Izet Sarajlić, Izabrane pjesme, Sarajevo, 2000.
PITANJA I ZADACI Kakve je posljedice imao Drugi svjetski rat za Jugoslaviju i Bosnu i Hercegovinu? Koliki su iznosili materijalni a koliko ljudski gubici u ratu?
183
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV Analiza spomenika kao historijskih izvora Politička simbolika
PITANJA I ZADACI Pokušajte analizirati spomenike Drugog svjetskog rata na tlu Jugoslavije na slikama.
Spomenici su znak sjećanja. Bez obzira da li su oni zasnovani kao znak sjećanja ili su izrasli nesvjesno u simbol prošlosti, oni povezuju prošlost sa sadašnjošću. Političke kulture su uvijek kulture sjećanja. Spomenici i simboli predstavljaju pokušaj implementacije tradicije.
Opis spomenika U opisu jednog spomenika moraju biti obuhvaćeni njegovi pojedinačni elementi. Potrebno je objasniti šta pokazuje spomenik i na šta on treba podsjećati? Kada je on građen? Koliko je velik? Iz kojih elemenata se sastoji? Kakav stav su imale predstavljene osobe? Kakav prvi utisak izaziva spomenik?
Analiza spomenika
Spomenik palim borcima u bici na Sutjesci, Tjentište (Bosna i Hercegovina)
Borka Avramova, Spomenik narodnooslobodilačkoj borbi, detalj reljefa “Žrtve” u Tetovu (Makedonija)
Da bismo analizirali neki spomenik, moramo sebi postaviti nekoliko pitanja. Djeluje li spomenik na promatrača mirno i umirujuće ili nemirno i izazovno? Je li slika okoline spomenika deformisana? Jesu li alegorijske figure i upotrijebljeni simboli prepoznatljivi? Pitanje o vrsti spomenika: radi li se o slici heroja ili standardnoj slici vladara? Je li postavljena spomen-ploča ukazuje na određenu funkciju? Je li tekst od informativnog ili manipulativnog karaktera?
Interpretacija spomenika U jednom daljem koraku moraju biti prikupljene dodatne informacije poredane od historijske pozadine postavljanja, koje mogu dati zaključak o svrsi i koristi spomenika. I spomenici koji više ne postoje ili nisu realizovani nude svjedočanstvo o prošlosti ako se traže razlozi njihovog rušenja, uklanjanja ili zašto je njihova izgradnja zaustavljena. Vrlo je važno gdje je spomenik prvobitno bio postavljen. Da li je njegovo mjesto promjenjeno? Koji razlozi su bili odlučujući za to? Neizostavno je i pitanje naručioca izgradnje spomenika. Koji su interesi bili povezani sa podizanjem spomenika. Na koji način je spomenik finansiran? Da li su to privatni prilozi ili javna sredstva? Šta to znači ako su državna sredstva bila dodijeljena? Na koji je način izvještavano o njegovom postavljanju? Ima li izvora koji oslikavaju umjetnost spomenika? Da li je bio natječaj na kojem se diskutovalo o njegovom cilju? Šta je poznato o korištenju spomenika? Da li su nakon postavljanja na spomeniku nastupile promjene?
184
Ante Gržetić, Spomenik bola i prkosa streljanim u Kragujevcu (Srbija)
Istražujte i druge spomenike. Predložene stranice su samo primjer. Vi idite dalje, pa pokušajte istražiti i spomenike podignute u poraženim državama http://www.wwiimemorial.com http://en.wikipedia.org/wiki/War_memorial http://en.wikipedia.org/wiki/Atomic_bombings_of_Hiroshima_and_Nagasaki#Hiroshima http://en.wikipedia.org/wiki/Image:Sowjetischer_Soldat_Sowjetisches_Ehrenmal_(Berlin-Tiergarten).jpg
185
Svijet podjela i integracija
(1945-1992)
29. 10. 1945. Usvojena Povelja Ujedinjenih nacija 1946. Nirnberški proces 1947. Maršalov plan 1949. Uspostava dvije Njemačke, Osnovan Savjet Evrope 1950. Korejski rat 1955. Formiran Varšavski pakt 1961. Gradnja Berlinskog zida, prva Konferencija nesvrstanih, Jurij Gagarin-prvi čovjek u svemiru 1962. Kubanska kriza 1966. Presađivanje srca 1968. Studentski nemiri 1969. Prvi čovjek na Mjesecu 1975. KESS (Konferencija o evropskoj sigurnosti i saradnji) 1977. Prvo dijete iz epruvete 1986. Nesreća u Černobilu 1989. Rušenje berlinskog zida 1992. Sporazum u Mastrichtu 1. 1. 2002. Euro
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV
Nirnber{ki proces Proces u wema~kom gradu Nirnbergu je prvi primjer su|ewa ratnim zlo~incima pred javnim me|unarodnim vojnim sudom u historiji. Prvi put je jedan takav forum proglasio agresiju najte`im me|unarodnim zlo~inom i prvi put se sudilo najvi{im dr`avnim, politi~kim i vojnim funkcionerima jedne dr`ave za masovne ratne zlo~ine, zlo~ine protiv ~ovje~nosti i zlo~ine genocida. Po prvi put osu|ene su i zlo~ina~ke organizacije: Osu|enici tokom procesa u vodstvo Nacionalsocijalisti~ke partije, Tajna Nirnbergu dr`avna policija (Gestapo) sa Slu`bom sigurnosti, SS jedinice i SA odredi, koji su vr{ili zlo~ine kao dr`avna akta po nare|ewu wema~ke dr`ave, s tim da svaki ~lan tih organizacija mo`e biti su|en pred sudovima zemaqa ili okupacionih sila u Wema~koj. Potvr|en je i realizovan princip li~ne odgovornosti za zlo~ine takve vrste, bez obzira na zvani~ni polo`aj i rang krivca, na zakonitost wegovog djelovawa po unutra{wem pravu i na nare|ewa pretpostavqenih. Nirnber{ke sudije Nirnber{ki proces je potvrdio da je najve}i dio krivi~nih djela iz optu`bi po~iwen pa je 12 osoba progla{eno krivim i pogubqeno (Herman Gering, Joakim fon Ribentrop, Vilhelm fon Kajtel, Ernst Kaltenbruner, Alfred Rozenberg, Hans Frank, Vilhelm Frik, Julijus [trajher, Fric Zojkel, Alfred Jodl, Artur Zajs-Inkvart i Martin Borman). Trojica su osu|ena na kaznu do`ivotnog zatvora (Rudolf Hes, Valter Funk i Erih Reder), a ~etvorica na vremenske kazne zatvora u trajawu od 10 do 20 godina (Karl Denic, Baldur fon [irah, Albert [per i Konstantin Nojrat). Od optu`be su bili oslobo|eni Hjalmar [aht, Franc fon Papen i Hans Fri~e, dok je Robert Li izvr{io samoubistvo prije po~etka su|ewa, a industrijalcu Alfridu Krupu prekinuto je su|ewe zbog stara~ke oronulosti. Sovjetski sudija Me|unarodnog vojnog suda general Iona Niki~enko, izdvojio je mi{qewe zbog osloba|awa od optu`be [ahta, Papena i Fri~ea, osude Hesa na do`ivotnu robiju umjesto smrtne kazne i odluke kojom vlada Rajha, General{tab i Vrhovna komanda nisu progla{eni zlo~ina~kim organizacijama. U zoru 16. oktobra 10 od 11 na smrt osu|enih prijestupnika prema zakonu je obje{eno. Gering je izbjegao vje{ala tako {to je u prethodnoj no}i sebi oduzeo `ivot kapsulom cijanida. Wegovo tijelo izlo`eno je u sportskoj sali zatvora zajedno sa tijelima ostalih da bi se na~inila fotografska dokumentacija. Zatim su sva tijela bila spaqena i pepeo razasut na nekom nepoznatom mjestu. Pored velikog procesa pred Me|unarodnim vojnim sudom Nirnber{kim, tzv. naknadnim procesima nazivaju se i 12 procesa vo|enih od augusta 1946. do aprila 1949. pred Ameri~kim vojnim sudom u Nirnbergu na osnovu Zakona br. 10 Kontrolnog savjeta za Wema~ku i Naredbe br. 7 komandanta ameri~ke okupacione zone u Wema~koj. Na tim procesima pred sud je izvedeno 185 funkcionera Tre}eg Rajha, od kojih su 24 osu|ena na
188
smrt, 126 na zatvorske kazne, dok je 35 osoba oslobo|eno optu`be. Nekoliko smrtnih kazni naknadno je preina~eno u zatvorsku kaznu, a u vi{e slu~ajeva kazne zatvora su djelimi~no opro{tene. Statut Me|unarodnog vojnog suda, materijali nirnber{kog procesa i Nirnber{ki principi znatno su utjecali na materijalno i formalno pravo po kojima su odr`ana su|ewa ratnim zlo~incima u raznim zemqama. Proces protiv glavnih japanskih ratnih zlo~inaca odr`an pred drugim Me|unarodnim vojnim sudom u Tokiju od maja 1946. do novembra 1948. godine vo|en je u osnovi po sli~nim principima i propisima. Oni su na{li odraza i u me|unarodnoj Konvenciji o spre~avawu i ka`wavawu zlo~ina genocida kao i u ~etiri @enevske konvencije iz 1949. godine o za{titi `rtava rata. U skladu sa konvencijama, krivi~ni zakonici mnogih zemaqa sadr`avali su te odredbe.
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Sredinom 50-ih godina u Wema~koj je kru`ila sqede}a anegdota: Me|u posqedwim wema~kim povratnicima iz rata nalazio se jedan general, koji je kao zapovjednik pje{adijske divizije u Staqingradu pao u zarobqeni{tvo i od sovjetskog suda bio osu|en na 25 godina zatvora. U miru sreo je slu~ajno jednog majora wegove divizije. Po~eli su razgovor i general je pitao: - Uostalom, kako je admiral Deniz? - Deniz? - major za~u|eno - Deniz sjedi u [pandau. - U [pandau? [ta admiral radi u [pandau? - On sjedi u [pandau, u zatvoru naravno! - Ah, da, naravno. A {ta radi biv{i {ef {taba Romela, general [peide? - On sjedi u Parizu. - U zatvoru? - Ne, kod NATO-a, naravno. - Ah, da , naravno. - I {ta je sa poznatim generalom Majerom? - On je u Kanadi. - Kod NATO-a? - Ne, u zatvoru naravno. - Ah, da naravno. I {ta radi biv{i {ef General{taba general Hojzinger? - On sjedi u Bonu. - U zatvoru? - Ne, u Ministarstvu odbrane, naravno. General povratnik ustaje i ide. Za{to tako iznenada? - vi~e major. - U zavod, - odgovara general, - ako je tako kao {to ste rekli, jasno je da sam ja onda lud. Alfred Groser, Deutschbilanz, Minhen, 1972.
189
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV
Osnivanje Organizacije ujedinjenih nacija (OUN) Prije završetka Drugog svjetskog rata predstavnici pedeset zemalja sastali su se u aprilu 1945. godine u San Francisku i prihvatili Povelju ujedinjenih nacija, osnovni dokument te mađunarodne organizacije. Povelja je stupila na snagu 24. oktobra 1945. godine i taj dan obilježava se kao Dan Ujedinjenih nacija. Ciljevi Organizacije ujedinjenih nacija su očuvanje mira i sigurnosti u svijetu, te razvijanje saradnje i prijateljskih odnosa na temelju ravnopravnosti i uzajamnog poštovanja. Godine 1948. Ujedinjene nacije su donijele Univerzalnu deklaraciju o pravima čovjeka. Sjedište Organizacije ujedinjenih nacija je u New Yorku. Njeni glavni organi su Generalna skupština, Vijeće sigurnosti, Sekretarijat, Ekonomsko-socijalno vijeće, Starateljsko vijeće i Sud pravde. Generalnu skupštinu OUN-a čine svi članovi Ujedinjenih nacija. Ona može raspravljati o međunarodnim problemima, ali nema pravo nametnuti odluke. Vijeće sigurnosti ima zadatak očuvanja mira i sigurnosti u svijetu. Ovlašteno je za poduzimanje potrebnih mjera u međunarodnom sporu ili situaciji koja može ugroziti mir. U te mjere ubrajaju se sankcije (ekonomske, trgovačke, kulturne itd.), kojih se moraju pridržavati sve članice Ujedinjenih nacija. Vijeće sigurnosti ima pet stalnih zemalja članica (SAD, Rusija, Velika Britanija, Francuska i Kina) koje imaju pravo veta na odluke i 10 članica koje se mjenjaju svake dvije godine. Ekonomsko-socijalno vijeće rukovodi svim ekonomskim i socijalnim djelatnostima Ujedinjenih nacija. Starateljsko vijeće upravlja teritorijama koje nemaju punu samoupravu i nalaze se pod nadzorom Ujedinjenih nacija. Međunarodni sud pravde je glavni sudski organ OUN-a. Najviše upravno tijelo OUN-a je Sekretarijat. Čine ga generalni sekretar, koji je glavni administrativni službenik OUN-a i potrebno osoblje. Osim tih organa Ujedinjene nacije imaju niz agencija i organizacija. Visoko povjereništvo za izbjeglice (UNHCR) brine se za izbjegle ili prognane u svijetu. Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) brine se za poboljšanje i održavanje zdravstvenih standarda u svijetu. O pravima djece u svijetu brine se UNICEF, a o zaštiti svjetske kulturne baštine UNESCO. Djelovanjem svojih agencija OUN je u velikoj mjeri unaprijedila zdravstvenu zaštitu u mnogim zemljama. Pomoć je pružena velikom broju izbjeglica u svijetu, posebno za vrijeme ratnih dešavanja. Unaprijeđena su ljudska prava u svijetu i dat je doprinos zaštiti kulturne baštine čovječanstva. Plakat Ujedinjenih nacija
190
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Povelja Ujedinjenih nacija usvojena 26. juna 1945. Mi, narodi Ujedinjenih nacija, riješeni da spasimo buduća pokoljenja nemani rata, koji je već dva puta u toku našeg života nanio čovječanstvu neopisive patnje, i da ponovo potvrdimo vjeru u osnovna prava čovjeka, u dostojanstvo i vrijednost ljudskih ličnosti, u ravnopravnost ljudi i žena i nacija, velikih i malih, i da uspostavimo uvjete pod kojim se mogu očuvati pravda i poštovanje obaveza koje proističu iz ugovora i drugih izvora međunarodnog prava, i da pomažemo socijalni napredak i poboljšanje životnih uvjeta u slobodi... Glava I - Ciljevi i načela Član 1. Organizacija ujedinjenih nacija ima sljedeće ciljeve: Da očuva međunarodni mir i sigurnost i u tu svrhu: da poduzima efektivne kolektivne mjere radi sprječavanja i otklanjanja svega što ugrožava mir, i suzbijanja akata agresije i drugih povreda i da ostvari mirnim sredstvima, u skladu sa načelima pravde i međunarodnog prava, poravnanje ili rješenje međunarodnih sporova, ili situacija koje bi mogle dovesti do povrede mira; Da razvija prijateljske odnose među nacijama, zasnovane na poštovanju načela ravnopravnosti i samoopredjeljenja naroda i da poduzima druge odgovarajuće mjere za učvršćenje sveopćeg mira Da ostvari međunarodnu saradnju rješavanjem međunarodnih problema, privredne, socijalne, kulturne i humanitarne prirode i razvijanjem i podsticanjem poštovanja prava čovjeka i osnovnih sloboda za sve bez razlike rase, spola, jezika ili vjere. Da bude središte odakle će se dovoditi u sklad rad nacija, na postizanju ovih općih ciljeva. Član 2. Organizacija ujedinjenih nacija i njeni članovi, u sprovođenju ciljeva izloženih u članu 1, radiće shodno sljedećim načelima: Organizacija počiva na načelu suverene jednakosti svih svojih članova; Svi članovi organizacije ispunjavaju savjesno obaveze preuzete po ovoj Povelji, kako bi svakom od njih osigurali prava i povlastice koje proističu iz članstva; Svi članovi rješavaju svoje međunarodne sporove mirnim sredstvima, na takav način da međunarodni mir, sigurnost i pravda ne budu dovedeni u opasnost; Svi članovi u svojim međunarodnim odnosima, uzdržaće se od prijetnje silom, ili od upotrebe sile koja bi bila uperena protiv teritorijalnog integriteta ili političke nezavisnosti ma koje države ili koja bi na ma koji drugi način bila u suprotnosti sa ciljevima Organizacije ujedinjenih nacija... Ujedinjene nacije. Zbirka dokumenata 1941-1945., Beograd, 1947.
191
Historija IV
Svijet podijeljen na dvoje. Period hladnog rata Hladni rat označava stanje zaoštrenih odnosa i napetosti dviju ili više zemalja, odnosno suprotstavljenih blokova. Naziv dobija nakon Drugog svjetskog rata, označavajući stanje u međunarodnim odnosima, a posebno između blokova. Razvio se oko neriješenih pitanja nakon rata (Njemačka, Berlin, Koreja, Vijetnam, Srednji i Bliski Istok). Ispoljio se u svim područjima međunarodnog života - u politici, ekonomiji, kulturi, nauci i tehnici... Njegovo glavno obilježje bili su propagandni i psihološki rat, trka u naoružanju, stvaranje vojnih i političkih saveza... Nakon završetka Drugog svjetskog rata međunarodni odnosi su se razvijali u znaku sukobljavanja dviju velikih sila - SAD-a i SSSR-a. Kada se završio Drugi svjetski rat SSSR je u istočnoj Evropi uspostavljao komunističke režime u nizu zemalja (Poljska, Istočna Njemačka, Čehoslovačka, Mađarska, Rumunija, Bugarska). Razvoj u Istočnoj Evropi izazivao je zabrinutost kod zapadnih zemalja sa SAD-om na čelu, zbog širenja komunizma. One su prišle stvaranju vojne organizacije, koja je to trebala spriječiti. U ljeto 1949. godine u Washingtonu je osnovan Sjevernoatlantski pakt (NATO). U njemu su se okupile SAD, Velika Britanija, Kanada, Francuska, Nizozemska, Belgija, Luksemburg, Island, Danska, Norveška, Portugal i Italija. Savezu su kasnije pristupili i SR Njemačka, Turska i Grčka. Kao reakcija na stvaranje NATO pakta slijedilo je stvaranje Varšavskog pakta, vojnopolitičkog saveza kojeg su 1955. godine u Varšavi potpisale vlade NR Albanije, NR Bugarske, NR Mađarske, DR Njemačke, NR Poljske, NR Rumunije, SR Čehoslovačke i SSSR. Članice su potpisale i bilateralne sporazume o prijateljstvu i međusobnoj pomoći.
Svijet podjela i integracija (1945-1992) Odredbe Varšavskog ugovora predviđale su uzajamnu vojnu i drugu pomoć u slučaju oružanog napada ili pritiska na jednu ili više članica potpisnica. U skladu sa Poveljom OUN-a Varšavski pakt je naglašavao obavezu razumnog rješavanja svih međunarodnih sporova bez upotrebe ili prijetnje silom. Raspadom komunizma u SSSR-u i Istočnoj Evropi Varšavski pakt je 1991. godine raspušten.
Političke krize i ratovi Nastojeći da onemogući Njemačku da ponovo ugrozi svjetski mir, pobjedničke savezničke sile su nakon rata podijelile njenu teritoriju na četiri okupacione zone, a grad Berlin u četiri okupaciona sektora. Zapadni saveznici SAD-a, Velika Britanija i Francuska su ujedinili svoje okupacione zone i u njih uveli centralnu upravu. Tri bivše okupacione zone su 1949. godine proglašene za Saveznu Republiku Njemačku (Zapadna Njemačka - BDR), a za glavni grad je određen Bonn. Nakon toga sovjetska okupaciona zona proglašena je za Njemačku Demokratsku Republiku (Istočnu Njemačku - DDR). U Zapadnoj Njemačkoj je uspostavljen demokratski višepartijski sistem, dok je Istočna Njemačka uređena po sovjetskom modelu. Berlin je podijeljen na dva dijela, Zapadni i Istočni Berlin, koji su 1961. godine fizički odvojeni zidom.
Gradnja Berlinskog zida
Podjela Njemačke na okupacione zone poslije II svjetskog rata
192
193
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV Nakon Prvog svjetskog rata odlukom Društva naroda uprava nad Palestinom povjerena je Velikoj Britaniji, koja je dozvolila naseljavanje Jevreja. To je dovodilo do sukoba doseljenika sa Arapima koji su se suprotstavljali toj odluci. Nakon završetka Drugog svjetskog rata Velika Britanija se odrekla uprave nad Palestinom, pa je problem iznesen pred Ujedinjene nacije, gdje je predložena podjela na jevrejski i arapski dio. Jevrejsko nacionalno vijeće je 1948. godine proglasilo Republiku Izrael, sa glavnim gradom Tel Avivom. Tada su okolne arapske zemlje napale Izrael. Nakon vojnih uspjeha izraelske vojske i osvajanja novih teritorija uz posredovanje OUN-a rat je završen. Napetosti između arapskih zemalja i Izraela dostigle su vrhunac 1967. godine. Nakon što su Egipat, Sirija i Jordan nagomilali svoju vojsku prema Izraelu, izraelska vojska je preduhitrila njihovu i u Šestodnevnom ratu je porazila. Izrael je tada zauzeo arapski dio Jerusalema, Golansku visoravan i poluotok Sinaj. Novi sukobi izbili su 1973. godine, kada je egipatska vojska napala izraelsku na Sueckom kanalu. U ovaj sukob umiješala se i Sirija. Nakon što je izraelska vojska porazila egipatsku i sirijsku, u sukob se umiješao Sovjetski Savez i zaprijetio nuklearnim ratom. SAD su na to odgovorile podizanjem borbene spremnosti svoje vojske. Arapske zemlje su odgovorile tako što su povećale cijenu nafte za četiri puta, pa je izbila naftna kriza. Izrael je bio primoran obustaviti vojne operacije, a mirovni sporazum sa Egiptom potpisan je 1978. godine. Uprkos svim mirovnim dogovorima sukob Izraela i arapskih zemalja traje i danas. Slična podjela provedena je i na Dalekom Istoku. Sjeverni dio Koreje okupirale su sovjetske, a južni dio američke vojne snage. U sjevernom dijelu je 1949. godine proglašena Demokratska Narodna Republika Koreja a na jugu Republika Koreja. Sve češći sukobi duž granice dviju Koreja doveli su 1950. godine do rata, u koji su se uključile i velike sile. Nakon jednog graničnog sukoba vojska Sjeverne Koreje, uz pomoć SSSR-a i Kine, prodrla je u junu 1950. u Južnu Koreju. U početku sukoba vojska Sjeverne Koreje je zauzela gotovo cijelu Južnu Koreju. Vijeće sigurnosti OUN-a je tada proglasilo Sjevernu Koreju agresorom i pod zastavom OUN-a 16 zemalja je poslalo svoje snage u odbranu Južne Koreje. Najveći dio tih snaga dale su SAD. One su uspjele potisnuti sjevernokorejsku vojsku sve do korejskokineske granice. Tada je Kina poslala pomoć Sjevernoj Koreji, pa se rat rasplamsao novom žestinom. Nakon tri godine ratovanja sukob je okončan a granica je ponovo uspostavljena na 38. paraleli sjeverne geografske širine. U ratu je život izgubilo oko tri miliona osoba. U Sjevernoj Koreji ostao je na vlasti komunistički sistem koji Granica između se temeljio na kultu ličnosti Kim Il Sunga (1912-1994), Sjeverne i Južne Koreje kojeg je poslije smrti zamijenio sin Kim Il Jong. Sistem vlasti u Južnoj Koreji, koji se temljio na političkoj eliti, dopuštao je ekonomske slobode, pa se zemlja razvila u vodeću industrijsku zemlju na Dalekom Istoku.
Ratni sukobi u Južnoj Aziji Sporazumom iz 1947. godine Velika Britanija je priznala nezavisnost Indije. Zemlja je podijeljena na dva dijela, na Indiju i Pakistan. Izmješanost stanovništva i različita vjerska pripadnost predstavljali su glavni problem u uspostavi granica između Indije i Pakistana. Područje na kome su se posebno sukobljavali bio je Kashmir (Kašmir) u sjeverozapadnim planinskim predjelima. Zbog toga je između njih više puta dolazilo do vojnih sukoba. Najozbiljniji sukob između Indije i Pakistana izbio je 1971. godine, kada je Istočni Pakistan želio proglasiti nezavisnost. U sukob se umiješala Indija i porazila pograničnu pakistansku vojsku. Tada se Istočni Pakistan proglasio nezavisnim pod imenom Bangladeš. Indija i Pakistan su se sukobljavali i oko granice u Himalajima. U vrijeme kubanske krize Kina je napala Indiju i porazila njene pogranične trupe. Međutim, zbog povlačenja sovjetskih trupa sa Kube, bila je primorana obustaviti vojne operacije.
Vijetnamski rat Nakon povlačenja francuskih trupa iz Indokine, SAD su nastojale zaustaviti širenje komunističkog utjecaja na Dalekom Istoku. Radi rješavanja budućnosti Vijetnama nastale su 1954. godine dvije države Sjeverni i Južni Vijetnam, sa različitim unutrašnjim uređenjem. Sjeverni Vijetnam se formirao kao socijalistička, a Južni Vijetnam kao kapitalistička država. Početkom 1955. godine u Južnom Vijetnamu počela je aktivnost Viet Conga, komunističkog pokreta koji se zalagao za ujedinjenje Južnog i Sjevernog Vijetnama u jedinstvenu državu. Plašeći se uvođenja socijalističkog poretka, Južni Vijetnam nije prihvatao ujedinjenje, što je dovelo do građanskog rata. Sjeverni Vijetnam je pružio pomoć Viet Congu, dok su SAD aktivno učestvovale u ratu na strani Južnog Vijetnama. U tom ratu poginulo je oko 2,5 miliona Vijetnamaca i nekoliko desetina hiljada Amerikanaca. Američke trupe su se 1973. godine povukle iz Vijetnama. Nakon tri godine, 1976., dva Vijetnama su se ujedinila u Socijalističku Američki napad na republiku Vijetnam. položaj Viet Conga
194
“Make love, not war!” (“Vodimo ljubav a ne rat.”) - bio je poklič američke omladine koja je bila potresena američkom politikom u Vijetnamu. Na slici je prikazana demonstracija protiv rata u San Franciscu 1970. godine. Uskoro su ratni protesti prerasli u masovni pokret hippija i djece cvijeća.
www.vietnampix.com http://en.wikipedia.org/Wiki/Vietnam_war
195
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV Utrka u naoružanju
“Sputnik I”
Fidel Castro iz vremena revolucije
Amerikanci su locirali bazu na kubanskoj teritoriji
196
Kada je Sovjetski Savez 4. oktobra 1957. godine objavio da je u zemljinu orbitu lansiran prvi vještački satelit “Sputnik I” svijet je bio iznenađen. Time je pokrenuta svemirska utrka između SAD-a i SSSR-a, u kojoj je čovječanstvo postiglo ogroman naučni i tehnološki razvoj, ali je potaklo i utrku u naoružanju, koja je svijet dovela na ivicu kataklizme. Američki odgovor na lansiranje “Sputnika I” je uskoro uslijedio. SAD su ubrzale razvoj raketa sa nuklearnim bojevim glavama. Počela je nova utrka u naoružanju, u kojoj su svijet ugrožavale interkontinentalni balistički projektili sa dometom od nekoliko hiljada kilometara, koje su se mogle lansirati iz podzemnih silosa, podmornica na nuklearni pogon, željezničkih kompozicija.
Nakon završetka kubanske krize, tražene su mogućnosti za poboljšanje američko-sovjetskih odnosa, u prvom redu ograničenje nuklearnog oružja. Utrka u naoružanju trajala je sve do početka 70-ih godina, kada je započela politika detanta (popuštanja nepetosti u odnosima između dviju velesila). Došlo je do potpisivanja prvog sporazuma između SAD-a i SSSR-a o ograničenju nuklearnog oružja. Američki predsjednik Richard Nixon (1913-1994) i sovjetski vođa Leonid Brezhnev (1906-1982) potpisali su u maju 1972. godine u Moskvi sporazum o ograničenju nuklearnog oružja (SALT I). Iako su 1979. godine američki predsjednik Jimmy Carter (rođ. 1924.) i Leonid Brezhnev potpisali novi sporazum (SALT II) trka u naoružanju je i dalje nastavljena.
Kubanska kriza
Ratovi sa Irakom
Svaki sukob između SAD-a i SSSR-a izazivao je strah od upotrebe atomskog oružja, pa se svijet našao na ivici kataklizme. Jedna od takvih kriza bila je kubanska, koja je zaprijetila nuklearnim ratom. Kada su kubanski revolucionari na čelu sa Fidelom Castrom (rođ. 1926.) preuzeli vlast na Kubi 1959. godine, uslijedila ja reakcija Sjedinjenih Američkih Država, koje nisu mogle dozvoliti da se na američkom kontinentu pojavi zemlja sa komunističkom vlašću. Pokušaj SAD-a da svrgne Castra nije uspio, a u sukob se umiješao SSSR koji je Kubi poslao vojnu pomoć - nuklearne rakete. Kada su američki izviđački avioni snimili lansirne rampe i skladišta raketa, SAD su zahtijevale da se rakete uklone sa Kube i objavile pomorsku blokadu. Vojske SAD-a i SSSR-a bile su u stanju pune ratne pripravnosti, a svijet se našao na ivici nuklearnog rata. Kriza je riješena dogovorom američkog predsjednika Johna F. Kennedyja (1917-1963) i šefa sovjetske države Nikite Khrushcheva (Hruščov, 1894-1971). SSSR je povukao svoje raketne projektile sa Kube, a SAD je odustao od pokušaja da ukloni tamošnji režim.
Nakon dolaska na vlast 1979. godine irački diktator Saddam Husein (1937-2006) nastojao je ovladati Persijskim zalivom, gdje se nalaze najveće svjetske zalihe nafte. Koristeći tešku situaciju u Iranu, Irak ga je napao 1980. godine. Rat, u kojem su obje države imale velike gubitke, završen je 1989. godine, uz posredovanje OUNa. Naredne godine iračka vojska je zauzela Kuvajt. Nakon što su Iračani odbili napustiti zauzeto područje, u januaru 1991. godine započela je vojna operacija oslobađanja Kuvajta nazvana Pustinjska oluja, u kojoj su učestvovale vojne snage SAD-a te arapskih i evropskih zemalja. Nakon četrdesetodnevnih zračnih udara po strateškim ciljevima iračke vojske savezničke snage su uspjele osloboditi Kuvajt.
Naftna polja u plamenu tokom američkog bombardovanja (Zalivski rat)
Karikatura iz vremena hladnog rata
Potpisivanje SALTA II
Demolirana vozila u Iraku nakon bombardovanja (Zalivski rat)
http://en.wikipedia.org/Wiki/ Iran_Iraq_War http://en.wikipedia.org/Wiki/Gulf_war
197
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV
Dekolonizacija i “Tre}i svijet”
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU “Hladni rat je bio suviše vruć” Maršal Rodion Malinovski, bivši sovjetski ministar odbrane, izjavio je: “Ako bi Amerika bila tako luda da nas napadne svojim raketama, ne bi imala vremena da se raduje nad uništenjem Sovjetskog Saveza: bila bi i sama odmah razorena.” Odgovorio mu je njegov tadašnji američki kolega Robert McNamara (Mak Namara): “Ako Sovjetski Savez napadne, to će biti njegov kraj.” Jednom riječju na pragu dvije hiljadite godine mir je “osiguravan” međusobnim prijetnjama. Najavljena je upotreba totalnog oružja jer je snaga tog oružja trebala obeshrabriti eventualnog agresora. Termin “zastrašivanje” ima sada već jedino kazneni smisao. To je kao neki moderan fatalizam, apstrakcija u smislu “sveopćeg masakra”, nešto što se čini kad propadne moć uvjeravanja. Vizija pobjednika sve više postaje sablast preživjelog koji luta pustinjom ruševina, izložen smrtonosnim radijacijama, razoren psihički, nastojeći sačuvati svoj život bolesnog bića. Za vojne stručnjake to je dovoljno. Oni važu atomski rat brojevima: snažan napad raketama s nuklearnim glavama jedne nuklearne sile na drugu izazvao bi trenutačnu smrt nešto više od trećine cjelokupnog stanovništva napadnute strane... Atomski pakao mijenja Zemljin šar. Amerika, Sovjetski Savez, Azija, Afrika, Evropa postaju plave, iako su bile bijele: to da je od njih znači ostao zemaljski kostur. Bila bi spašena dva neprijateljska vrhovna štaba, nakon što su se borila tek nekoliko minuta i razorila život na planeti, a veliko je pitanje da li bi i oni preživjeli katastrofu. Mir neće biti pobjeda, već muk, grobna tišina: mir dviju ili četiriju hiljada individuuma, s jednom ili drugom ideologijom u srcu, kao dvije Noine arke unaprijed određene da obnove i nanovo nasele svijet. Novi praroditelji bit će, možda, jedan admiral i njegova tajnica. Svijet poslije Drugog svjetskog rata, knj. 1, Beograd, 1975.
Dekolonizacija Bore}i se na strani zemaqa Antifa{isti~ke koalicije, neke kolonije su jo{ tokom Drugog svjetskog rata stekle nezavisnost. Na po~etku 1941. godine oslobo|ena je Etiopija. Iste godine nezavisnost je proglasila Sirija. Nakon zavr{etka Drugog svjetskog rata zapo~eo je proces osamostaqivawa kolonija - dekolonizacija. Problemom kolonija bavila se Organizacija ujediwenih nacija. Nakon razmatrawa stawa u kolonijama, Op}a skup{tina Ujediwenih nacija je 1960. godine u skladu sa prihva}enim na~elima u Poveqi izglasala Deklaraciju o davawu nezavisnosti kolonijalnim zemqama i narodima. Kolonijalne sile su poku{ale i oru`jem braniti svoje posjede, ali bezuspje{no. Do sredine 60-ih godina oslobodila se ve}ina azijskih zemaqa, a u {ezdesetim godinama afri~kih. Dok su 1946. godine samo ~etiri afri~ke zemqe bile ~lanice OUN-a, 1975. godine ih je bilo 47.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA detant - izraz za popuštanje zategnutih diplomatskih odnosa, stišavanje međunarodne napetosti
PITANJA I ZADACI Šta označava pojam “hladni rat”? Koja su njegova obilježja? Koje su političke krize izbile poslije Drugog svjetskog rata? Kakve posljedice su krize ostavile na vrijeme u kojem mi živimo?
198
U toku 20. stoqe}a geografija Afrike se znatno izmijenila, a u ratovima i kolonizacijama granice su stalno bile podlo`ne promjenama. Jo{ i danas se vode ratovi za pro{irewe granica i promjene naziva. Tako je 1970. godine predsjednik biv{e francuske kolonije Dahomej dao zemqi ime Benin. Ali Benin siti koji je oko 1600. godine bio cvjetaju}i grad poznat po bronzanim radovima poznatog Beninskog carstva danas pripada Nigeriji.
199
Historija IV
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Ve}ina biv{ih kolonija nisu ekonomski i politi~ki bile spremne za samostalnost, {to su nekada{we kolonijalne sile iskoristile za privredno, politi~ko i vojno mije{awe (neokolonijalizam). Borba za prevlast u biv{im kolonijama vodila je novoj zategnutosti u svijetu i sukobima me|u blokovima sila. Velika Britanija je odlu~ila da se dekolonizacija izvr{i na miran na~in. Biv{e kolonije povezane su u Britansku zajednicu naroda (Commonwealth of Nation), koja povezuje privredno, politi~ki i jezi~ki nekada{we britansko kolonijalno carstvo. Mnogo te`i bio je proces osloba|awa kolonijalnih oblasti koje su Francuzi proglasili za dio francuske dr`ave. Sna`an nacionalno-oslobodila~ki pokret u francuskim kolonijama, prije svih u Al`iru, prisilio je francusku vlast da prizna wihovu nezavisnost. Dekolonizacija se najte`e odvijala u kolonijama mawih kolonijalnih sila, npr. Portugala. Wene dvije kolonije Angola i Mozambik osamostalile su se tek 1975. godine i to nakon te{kih oru`anih sukoba. Radi unutra{we nerazvijenosti, a da bi o~uvale svoju nezavisnost biv{e kolonije su bile prisiqene odr`avati tijesne politi~ke i ekonomske odnose sa biv{im gospodarima prodavati svoje sirovine i otvoriti svoje tr`i{te za wihove industrijske proizvode. Takav oblik iskori{tavawa - neokolonijalizam - dobio je velike razmjere. Neokolonijalne sile su se mije{ale u unutra{wo-politi~ki razvoj novoformiranih dr`ava, {to je u nekim afri~kim i azijskim dr`avama dovelo do vojnih sukoba.
˜ÖTre}i svijet˜˜ - Pokret nesvrstanih Dr`ave koje su se suprotstavile blokovskoj podjeli svijeta i neokolonijalizmu, povezale su se u Pokret nesvrstanih. Pokret se formirao 1955. godine na konferenciji u Bandungu (Indonezija), na kojoj su u~estvovale 23 azijske i 6 afri~kih dr`ava. U svojstvu promatra~a na konferenciji je bila je prisutna Jugoslavija. Dr`ave, u kojima je `ivjelo pola milijarde stanovni{tva, po~ele su se suprotstavqati politici velikih sila. Nakon Bandun{ke konferencije inicijativu za povezivawe nesvrstanih preuzela je Jugoslavija, a podr`ale su je Indija i Egipat. Zato su se na Brionima 1956. godine sastali Josip Broz Tito (1892-1980), Gamal Abdel Naser (1918-1970) i Xavaharlal Nehru (1889-1964) koji su 19. jula potpisali Nakon potpisivawa izjave na deklaraciju. U decembru 1961. u Beogradu je odr`ana Brionima Prva konferencija nesvrstanih, na kojoj je u~estvovalo 25 punopravnih ~lanica (11 iz Azije, 11 iz Afrike, Jugoslavija, Kuba i Kipar). U~esnici konferencije su se zauzimali za dekolonizaciju, mir i sigurnost u svijetu, kao i za rje{avawe privrednih te{ko}a u zemqama u razvoju.
200
Pokret nesvrstanih dr`ava je na po~etku 60-ih godina imao veliki zamah. Na wihovu inicijativu OUN su ustanovile konferenciju za trgovinu i razvoj (UNCTAD). Zbog me|unarodnih sukoba pokret je do{ao u krizu (rat u Vijetnamu, kinesko-indijski sukob, bliskoisto~na kriza...). Iako su u OUN-u ~lanice Pokreta nesvrstanih imale ve}inu, nisu imale zna~ajnijeg utjecaja na me|unarodne odnose, pa su se uglavnom posvetile ekonomskim pitawima. Nakon {to se Pokret nesvrstanih pro{irio na oko 100 dr`ava, ponovo je do{lo do krize. Na jednoj strani su po~eli ratni sukobi ~lanica pokreta (VijetnamKampu}ija, Irak-Iran), dok je na drugoj strani Kuba `eqela pokret staviti pod okriqe isto~nog bloka. Na konferenciji na Kubi 1979. godine Tito je uspio sprije~iti takav razvoj doga|aja. Iako Pokret nesvrstanih postoji i danas, wegov utjecaj je vrlo slab.
www.nam.gov.za
201
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV
Integrativni procesi u Evropi nakon 1945.
Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Tre}i svijet Uprkos {teti koju je zapadni imperijalizam nanio mnogim dru{tvima u drugim dijelovima svijeta i u tim dru{tvima su za izvoz i op{ti privredni rast bila najkorisnija vremena kada su industrijalizovane nacije bile u ekspanziji... Me|utim, s obzirom na ogroman broj zemaqa Tre}eg svijeta, wihov udio u svjetskoj proizvodwi je jo{ uvijek bio nesrazmjerno nizak, a wihovo siroma{tvo se u`asno manifestovalo. Prosje~an dru{tveni proizvod po stanovniku u industrijalizovanim zemqama je bio 10 660 dolara, 1980. godine, a samo 1580 dolara u zemqama sa sredwim dohotkom kao {to je Brazil i {okantnih 250 dolara po stanovniku u najsiroma{nijim zemqama Tre}eg svijeta kao {to je Zair. Jer, ~iwenica je bila da iako je udio Tre}eg svijeta kao cjeline rastao, dobit nisu ravnomjerno dijelile sve nedovoqno razvijene zemqe. Razlike u bogatstvu nekih tropskih zemaqa bile su velike jo{ onda kada su se kolonijalisti povukli isto onako kao {to su bile velike prije imperijalne epohe... Te razlike su bile pogor{ane nejednakom potra`wom za proizvodima odre|enih zemaqa, razli~itim nivoima pomo}i koju je neka zemqa mogla da osigura, kao i nepostojano{}u klime i politike, kao i djelovawem ekonomskih snaga koje su bile sasvim izvan wihove kontrole. Su{a je mogla godinama da pusto{i neku zemqu. Gra|anski ratovi, gerila, prisilna preseqewa seqaka su mogli da umawe poqoprivrednu proizvodwu i trgovinu.
Iako je sredinom XX stoljeća svijet bio oštro podijeljen, upravo ta podvojenost je stvorila uvjete koji su zahtijevali formiranje svjetske zajednice. Nakon Drugog svjetskog rata javile su se ideje o evropskom povezivanju. Još u ljeto 1946. godine britanski premijer W. Churchill je pozvao na osnivanje “Sjedinjenih evropskih država” kako bi ojačala sigurnost u svijetu. Nosioci tih udruživanja trebale su biti Njemačka i Francuska. Evropske zemlje suočile su se sa potrebom da postave nove temelje na kojima će sa uspjehom izgraditi svoj daljnji život, svoju stabilnost, sigurnost i svoj utjecaj u svijetu. Prvi korak učinjen u pravcu evropske ekonomske integracije bila je Evropska zajednica za ugljen i čelik. Robert Schuman (1886-1963), ministar vanjskih poslova Francuske, predstavio je 9. maja 1950. godine plan o ujedinjenju resursa uglja i čelika Francuske i Velike Britanije u okviru međunarodne organizacije, koja bi bila otvorena za sve zainteresovane
Pol Kenedi, Uspon i pad velikih sila, Podgorica, 2003.
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA dekolonizacija - osloba|awe od kolonijalne zavisnosti neokolonizacija - iskori{tavawe potencijala biv{ih kolonija
PITAWA I ZADACI [ta je dekolonizacija? Do ~ega je ona dovela? Koje su afri~ke dr`ave podlegle neokolonijalizmu? Kakav je wihov polo`aj danas? Na koji je na~in funkcionisao Pokret nesvrstanih? Zbog ~ega danas nesvrstani nemaju utjecaja? Zemlje Evropske unije
202
203
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV zemlje. SR Njemačka, Belgija, Francuska, Italija, Luxemburg i Nizozemska potpisale su Pariski sporazum kojim se uspostavlja prva Evropska zajednica uglja i čelika. Iste zemlje potpisuju u Rimu 1957. godine sporazum kojim je uspostavljena Evropska ekonomska zajednica (EEZ). Sporazum je predviđao da se saradnja iz proizvodnje čelika proširi i na druge grane privrede. Iste zemlje su 1957. godine osnovale Euratom, radi iskorištavanja novih izvora. Od 1973. članice EEZ-a postaju Danska, Velika Britanija i Irska, a od 1981. godine i Grčka. Od 1986. godine EEZ-u su se pridružile Španija i Portugal. Ti koraci su označili početak nove Evrope, koja se više ne sastoji od konkurentskih kolonijalnih sila nego Evrope kao tehnički napredne i međusobno povezane jedinice unutar savremenog svijeta. Potpisivanjem 1992. godine Sporazuma iz Maastrichta o Evropskoj uniji (EU, koja je zamijenila EEZ) otvorena su vrata ekonomskoj i monetarnoj uniji. To su važni faktori i za čvršće političko povezivanje. Odluka o jedinstvenom tržištu EU stupila je na snagu 1. januara 1993. godine. Institucije Evropske unije su: Evropsko vijeće, Savjet Evrope, Evropski parlament, Vijeće EU, Evropska komisija, Evropski sud i Evropske banke. Evropsko vijeće je institucionalizovano u Maastrichtu. U njegovom sastavu se nalaze šefovi država članica EU, predsjednik Evropske komisije te ministri vanjskih poslova zemalja članica. Savjet Evrope je osnovan 1949. godine i spada u red najvažnijih evropskih institucija. Njegovo sjedište se nalazi u Strasbourgu. Evropski parlament djeluje od 1979. godine. Njegovo sjedište je u Strasbourgu, gdje se jednom mjesečno održava većina plenarnih sjednica. Vijeće EU ima najvišu zakonodavnu vlast u EU. Kroz ovu instituciju koju čine ministri zemalja članica prolaze svi evropski zakoni. Evropska komisija je prvi put ustanovljena u januaru 1958. godine kao operativni organ EEZ-a sa sjedištem u Brusselsu (Briselu). Evropski sud pravde, sa sjedištem u Luxemburgu je uveden od uspostave EEZ-a. Njegov glavni zadatak je da tumači i pravno razvija evropsko zakonodavstvo. Evropska investiciona banka, nastala Rimskim ugovorom (1957. godine) je finansijska institucija EU koja ima zadatak da doprinese njenom uravnoteženom razvoju. Od 1995. godine nove članice Evropske unije postale su Austrija, Finska i Švedska, dok je Norveška na referendumu odbila pristupanje Uniji zbog otvorenih pitanja oko ribarenja i eksploatacije nafte i gasa. Od 1. januara 2002. na snazi je jedinstvena valuta zemalja članica Evropske unije - euro (€) u 12 zemalja članica, koje Novčanice eura čine tzv. Euro-zonu. Izvan zone ostale su Velika Britanija, zbog tradicionalne vezanosti Britanaca za svoju valutu funtu, koja je simbol britanske snage i nezavisnosti te Danska i Švedska iz unutrašnjih razloga. Važnost uvođenja zajedničke valute eura je ogromna. Stanovnici EU su dobili mogućnost da prilikom poslovanja i putovanja u druge zemlje Unije koriste prednosti zajedničke valute. Iza vrijednosti eura stoji snažna privreda zemalja članica Evropske
204
unije, tako da je ova valuta vrlo brzo zauzela svoje mjesto na glavnim svjetskim novčanim tržištima i učvrstila svoj odnos prema dolaru i jenu. Prvog maja 2004. godine Evropskoj uniji pristupile su sljedeće države: Kipar, Češka, Slovačka, Estonija, Mađarska, Latvija, Litvanija, Malta, Poljska i Slovenija. Rumunija i Bugarska su stupile u Uniju 1. januara 2007. godine, a sljedeći najozbiljniji kandidati su Turska i Hrvatska. Od decembra 2005. godine kandidat je i Makedonija a kandidatura naše države, te Albanije, Crne Gore i Srbije se još razmatra.
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Član V Mastrihtskog sporazuma 7. februar 1992. Član J Uvodi se zajednička spoljna i bezbjedonosna politika, koju određuju sljedeće odredbe: Član J. 1. 1. Unija i njene zemlje članice utvrđuju i sprovode zajedničku spoljnu i bezbjedonosnu politiku, određenu odredbama ovog člana, a koja pokriva sve oblasti spoljne politike i bezbjednosti. 2. Ciljevi spoljne politike i zajedničke bezbjednosti su: - očuvanje zajedničkih vrijednosti, osnovnih interesa i nezavisnosti Unije - jačanje svih oblika bezbjednosti Unije i njenih država članica - očuvanje mira i jačanje međunarodne bezbjednosti, u skladu sa principima Povelje Ujedinjenih nacija, kao i principima završnog dokumenta i Helsinškog sporazuma i ciljevima Pariške povelje; - razvoj međunarodne saradnje - razvoj i jačanje demokratije i pravne države, kao i poštovanje ljudskih prava i osnovnih sloboda. … 4. Države članice aktivno i bezrezervno podstiču spoljnu politiku i bezbjednost Unije u duhu lojalnosti i uzajamne solidarnosti. Uzdržavaju se od svake akcije suprotne interesima unije ili koja može da šteti njenoj djelotvornosti kao integrativne snage u međunarodnim odnosima. Savjet brine o poštovanju ovih principa. Član J. 2. Države članice u središtu Savjeta međusobno se izvještavaju i dogovaraju o svim pitanjima spoljne politike i politike bezbjednosti koja su od zajedničkog interesa, kako bi obezbjedile da njihov zajednički uticaj bude najdjelotvorniji njihovim uzajamnim djelovanjem. Svaki put kada bude smatrao potrebnim, Savjet utvrđuje zajednički stav. Države članice usklađuju svoje djelovanje u središtu međunarodnih organizacija i prilikom međunarodnih skupova, na kojima zastupaju zajedničke stavove… Žorž-Anri Sutu, Neizvjestan savez. Istorija Evropske zajednice, Beograd, 2001.
205
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV
Pad komunističkih režima u Evropi Raspad SSSR-a
Pad komunizma u ostalim zemljama Istočnog bloka
Godine 1985. generalni sekretar partije SSSR-a postao je Mikhail Gorbachev (Gorbačov, rođ. 1931.). Sovjetski Savez je tih godina dostigao vrhunac krize. Politički hrabar Gorbačov je krenuo revolucionarnim putem ekonomskih i političkih reformi pod parolom glasnosti i perestrojke. Perestrojka je značila preuređenje cjelokupnog privrednog sistema. Gorbačov je uporno tvrdio da se perestrojka ne može postići bez glasnosti i da glasnost nameće ne samo ukidanje cenzure i pokoravanja, nego i reformu cijelog političkog sistema, uključujući ukidanje monopola Komunističke partije i njene kontrole nad državnim Plakat iz vremena Gorbačova institucijama. Političku i privrednu reformu Sovjetskog Saveza istovremeno je ometalo izbijanje nacionalnih pokreta, koji su perastali u separatizme. Sve je ukazivalo da je raspad Sovjetskog Saveza neminovan. Putem nezavisnosti prve su početkom 1990. godine krenule baltičke republike Letonija, Estonija i Latvija. Na tom putu im se nešto kasnije pridružila Ukrajina i ostale republike. Gorbačov je, da bi pokušao oživjeti veze, koje su bile u Sovjetskom Savezu, osnovao Zajednicu Nezavisnih Država. Međutim, ona je samo bila rješenje za blaži i postepeni raspad SSSR-a. U Rusiji je sredinom 1990. godine na predsjedničkim izborima pobijedio Boris Yeltsin (Jeljcin, 1931-2007.), koji je bio opredjeljen za nezavisnost Rusije. Ključni ljudi Komunističke partije, vojske i KGB-a izveli su u Moskvi, u augustu 1991. godine, neuspjeli državni udar. Time je obilježen kraj komunizma u SSSR-u i ubrzo je došlo do konačnog raspada države.
U historiji novije Evrope ključna je bila 1989. godina, koja je obilježena padom komunističkih režima, a bili su pod sovjetskim patronatom u zemljama Istočne Evrope. Pad komunizma u istočnoevropskim zemljama usko je povezan sa promjenama u Sovjetskom Savezu. Prva promjena režima u Istočnoj Evropi dogodila se u Poljskoj. Još 1986. godine bilo je jasnih naznaka da se klima vlada Wojciecha Jaruzelskog (rođ. 1923.). U septembru iste godine amnestirani su svi protivnici režima. Privredna situacija se pogoršavala i došlo je do niza dugotrajnih štrajkova. U takvoj situaciji javio se opozicioni pokret Solidarnosti. Ne obazirući se na protivljenje vojske i tvrde partijske frakcije, Jaruzelski je legalizovao Solidarnost u aprilu 1989. godine i pristao je na uvođenje višestranačkog sistema. Na izborima, koji su održani u junu iste godine Solidarnost je dobila 99 od 100 mjesta u Parlamentu. Nakon toga formirana je vlada, čiji je predsjednik postao Tadeusz Mazowiecki (Tadeuš Mazovjecki, rođ. 1927.). Tako je Poljska postala prva zemlja u Istočnoj Evropi, koja je dobila nekomunističku vladu nakon više od četrdeset godina. U januaru 1990. godine održani su i predsjednički izbori, na kojima je pobijedio Lech Wałęsa (Leh Valensa, rođ. 1943.), lider Solidarnosti. U maju 1988. godine na čelo Komunističke partije Mađarske, poslije Jánosa Kádára (Janoš Kadar, 1912-1989.), došao je Károly Grósz (Karolj Gros, 1930-1996.). Proces promjene režima u Mađarskoj krenuo je u junu 1989., kada je u Budimpeštu vraćeno tijelo pogubljenog Imre Nagyja (Imre Nađ, 1896-1958.). Njegova sahrana se pretvorila u velike demonstracije protiv režima. Tada mu je i partijsko rukovodstvo odalo počast. Nakon toga, partija se sredinom ljeta transformisala u Socijalističku stranku, pokušavajući sebe predstaviti u novom svjetlu i tako sačuvati svoju moć. Uveden je višestranački sistem, a najjače opozicione stranke su postale Savez slobodnih demokrata i Demokratski forum. Na izborima održanim početkom 1990. godine najviše glasova je osvojio Demokratski forum. Predsjednik Mađarske postao je Jószef Antall (Jožef Antal, 1932-1993.), koji je bio član Stranke desnog centra. Pad režima u Čehoslovačkoj bio je najbrži. Ključni datum je bio 17. novembar 1989. godine, kada su sazvane demonstracije u znak sjećanja na pedesetu godišnjicu pogubljenja devet čeških studenata od strane njemačkih okupatora. Demonstracije su se pretvorile u protestni marš protiv režima i tražene su hitne promjene. Dvadesetog novembra formiran je Građanski forum za koordinaciju opozicionih aktivnosti, na čijem čelu je bio dramski pisac Václav Havel (rođ. 1936.). Od tada su Cvijećem na policajce - “Nježna svakodnevno održavane masovne demonstracije. Nakon
Raspad SSSR-a
206
revolucija”
207
Historija IV toga, 24. novembra, Politbiro je podnio kolektivnu ostavku i komunističko rukovodstvo je pod pritiskom naroda odstupilo. Alexandar Dubček ponovo je vraćen na položaj predsjednika parlamenta, s kojeg je smijenjen poslije sovjetskog upada 1968. godine. Umjesto Gustáva Husáka novi predsjednik Čehoslovačke postao je Václav Havel. Njegov položaj je potvrđen i na izborima održanim naredne godine. Nakon pada komunizma u Čehoslovačkoj ona se raspala na dvije države, koje su u budućnost krenule samostalno. Pad komunizma i kasnije odvajanje Češke i Slovačke, desio se bez nasilja pa se ovaj proces naziva i Nježna revolucija. Bugarska je jedina zemlja istočnog bloka u kojoj su državni udar izveli članovi Politbiroa. Na sjednici Centralnog komiteta, koja je održana 10. novembra 1989. godine, Todor Zhivkov (Živkov, 1911-1998.) je iznenađeno slušao kako njegovi dotadašnji saradnici čitaju tekst njegove ostavke. Na mjestu predsjednika naslijedio ga je Petar Mladenov (19362000). U frakciji protiv Zhivkova bili su mlađi ljudi, svjesni da su reforme neophodne. Na slobodnim izborima koji su održani u junu 1990. godine, bivši komunisti kao Socijalistička partija osvojili su 47% glasova i tako reformisani još neko vrijeme uspjeli opstati na vlasti. Međutim partija je protiv sebe imala većinu stanovništva. Politička borba za veće slobode se nastavljala i predsjednik Mladenov je podnio ostavku. Njega je 1992. godine zamijenio lider Saveza demokratskih snaga Zhelyu Zhelev (Željo Želev, rođ. 1935.). U Rumuniji je pad komunističke diktature ostvaren uz velike žrtve. Nicolae Ceauşescu (Nikolaj Čaušesku, 1918-1989.) je vjerovao da je najsigurnije ustoličen od svih istočnoevropskih vladara. Rumunska revolucija je karakteristična po tome što nije imala svoje istaknute vođe, već je bila djelo širokih narodnih masa, koje su ustale protiv tiranije. Kap koja je prelila čašu punu gnjeva, bilo je proganjanje protestantskog svećenika Mađara Lászla Tőkeśa (Laslo Tokeš, rođ. 1952.) u Temišvaru. Zbog toga su 17. decembra 1989. godine u Temišvaru izbile demonstracije, koje su ugušene uz mnogo žrtava. U znak solidarnosti sa Temišvarom izbile su masovne demonstracije u Bukureštu i drugim rumunskim gradovima. Sve se odvijalo velikom brzinom i demonstracije su se pretvorile u sveopću borbu protiv Ceauşescove tiranije. Ceauşescu je 22. decembra naredio da vojska otvori vatru na demonstrante. Međutim, ta naredba nije poštovana. Ministar odbrane izvršio je samoubistvo, a vojska se suprotstavila tajnoj policiji. Bio je to kraj diktature. Ceauşescu je pokušao pobjeći sa svojom suprugom, ali su uhvaćeni. Vojni sud ih je 25. decembra osudio na smrt i odmah su pogubljeni. Nekoliko sedmica poslije pada diktature u Rumuniji su se javile stare tradicionalne stranke. Bivši komunistički lideri, koji su kovali zavjeru protiv Ceauşesckog, osnovali su Nacionalni front spasa, kao prijelaznu vladu. Na općim izborima, održanim u maju 1990. godine, Nacionalni front spasa je odnio pobjedu, a njegov lider Ion Iliescu (Jon Iliesku, rođ. 1930.) je postao predsjednik Rumunije koji se na toj poziciji održao do 2000. godine.
208
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Ujediwewe Wema~ke Do kona~nog rje{ewa wema~kog pitawa nije moglo do}i sve do slabqewa jednog od suparni~kih blokova u Evropi. To se i dogodilo 1989. godine, kada je do{lo do previrawa u Sovjetskom bloku, a tako i u samoj Isto~noj Wema~koj. Previrawa u Isto~noj Wema~koj po~ela su u augustu 1989. godine, kada su hiqade Isto~nih Nijemaca okupirali zapadnowema~ke ambasade u Budimpe{ti, Var{avi i Pragu tra`e}i azil. Ma|ari su po~etkom septembra odlu~ili da ih puste da pre|u na Zapad. Isto su poslije toga u~inili ^esi i Poqaci. Vlasti u Isto~noj Wema~koj su zahtijevale da vozovi sa izbjeglicama iz Praga i Var{ave pre|u preko wene teritorije. To je izazvalo nove demonstracije i prebjege u Zapadnu Wema~ku. Od tada je svakodnevno iz Isto~ne u Zapadnu Wema~ku znalo prebje}i oko dvije hiqade qudi. Najvi{e demonstracija protiv re`ima odr`ano je u Lajpcigu. One su se odr`avale svakog ponedjeqka uve~er. Broj wihovih u~esnika se pove}avao iz sedmice u sedmicu. Od samo nekoliko stotina demonstranata u septembru wihov broj je 16. oktobra dostigao oko 200 hiqada. I u Berlinu je istog dana iza{lo oko pola miliona qudi. Policija je poku{ala rastjerati demonstrante, ali zbog velikog otpora nije uspjela u tome. Sqede}eg dana, 17. oktobra, predsjednik Isto~ne Wema~ke, Erih Honeker (1912-1994), podnio je ostavku i svoju du`nost predao Egonu Krencu (ro|. 1937.) ali su on, Politbiro i vlada podnijeli neopozive ostavke ve} 8. novembra. Tih novembarskih dana 1989. godine do{lo je i do ru{ewa Berlinskog zida, koji je i fizi~ki dijelio Berlin od 1961. godine. Na prvim slobodnim izborima, odr`anim u martu 1990. godine, u Isto~noj Wema~koj najvi{e glasova osvojila je Kr{}ansko demokratska unija (CDU). Sve~ano ujediwewe Wema~ke obavqeno je 1. oktobra 1990. godine, a za kancelara je imenovan Helmut Kol (ro|. 1930.). Ponovno ujediwewe Wema~ke poni{tilo je jedan od rezultata poslijeratne hladnoratovske podjele Evrope.
Ples na ru{evinama Berlinskog zida
Helmut Kol
209
Historija IV Pro{irimo znawe - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Govor saveznog kancelara Helmuta Kola na dan wema~kog ujediwewa 1. oktobra 1990. Za nekoliko sati jedan san }e postati stvarnost. Nakon preko 40 gorkih godina podjele Wema~ka, na{a domovina, ponovo je ujediwena. Za mene je ovaj trenutak jedan od najsretnijih u mom `ivotu: i iz brojnih pisama i razgovora znam koju veliku radost ve}ina vas osje}a. Na jedan takav dan mi usmjeravamo pogled naprijed. Ipak kod sve radosti `elimo da mi prije svega mislimo na sve koji su zbog podjele Wema~ke posebno patili. Porodice su bile stra{no pocijepane. U zatvorima su bili zatvoreni politi~ki zarobqenici. Qudi su umirali na zidu. To sve na sre}u pripada pro{losti. To se ne smije vi{e nikada ponoviti. Stoga, ne smijemo to nikada zaboraviti. Mi dugujemo sje}awe `rtvama. I mi ih dugujemo na{oj djeci i unucima. Oni treba zauvijek da budu po{te|eni takvog iskustva. Mi Nijemci smo nau~ili iz historije. Mi smo jedan narod koji voli mir i slobodu. Na{a slobodarska demokratija, mora biti obiqe`ena vi{estrano{}u, tolerancijom i solidarno{}u. Solidarnost mi moramo prije svega kao Nijemci me|usobno dokazati. Pred nama le`i - to zna svako - jedan te`ak put. Mi }emo i}i zajedno tim putem. Ako se dr`imo zajedno i ako smo spremni na `rtvu, imamo sve {anse na zajedni~ki uspjeh. Mi znamo da na{u radost dijele mnogi qudi u svijetu. Oni trebaju znati {ta nas u ovom trenutku pokre}e: Wema~ka je na{a domovina, ujediwena Evropa na{a budu}nost.
Europa Archiv. Geselschaft für internationale Politik, Bonn, 1990.
RJE^NIK NEPOZNATIH POJMOVA monetarna unija - sporazum dr`ava o zajedni~kom regulisawu nov~anih jedinica perestrojka - prestrojavawe, pojam koji se koristio u dru{tvenoj i ekonomskoj politici
PITAWA I ZADACI Kako je tekao proces formirawa Evropske unije? Kako se zove zajedni~ka valuta Evropske unije i koje su wene prednosti? Kako je tekao proces raspada komunisti~kog sistema u Evropi? Kakve su bile posqedice?
210
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Nauka, tehnika i kultura u drugoj polovini XX stoljeća Jedan od najznačajnijih događaja koji je obilježio XX stoljeće je naučna revolucija. Naučni i kulturni razvoj koji je ostvaren u proteklih 50 godina iz temelja je izmijenio život čovječanstva, a kretanja koja su se tada pojavila išla su prema novim revolucionarnim promjenama. Veliki napredak naučnog znanja i njegova primjena u svakodnevnom životu, vršili su sve jači utjecaj na privredni, društveni i politički život čovjeka, kao i njegov kulturni i moralni razvoj. U roku od pedeset godina čovjekovo poznavanje svemira povećalo se preko svih dotadašnjih iskustava; energija iz mnogih izvora je ukroćena, a nuklearna energija još dalje je povećala čovjekovu moć. Ljudi su putovali brzinom većom od brzine zvuka, izbacili su satelite u putanju oko Zemlje, poslali rakete da kruže oko Sunca i spustili se na Mjesec. Tokom pedesetih godina iz nuklearnih centrala se počela dobivati energija. Godine 1947. konstruisan je tranzistor, što je omogućilo razvoj kompjuterske tehnologije. Do sedamdesetih godina kompjuteri su postali sastavni dio naučnih, poslovnih, komunikacijskih i vojnih sistema, a od osamdesetih dio svakodnevnog života. Tehnička djelatnost na polju komunikacija do sredine XX stoljeća se najvećim dijelom temeljila na potrebi da se čovjeku nešto saopći, glasovi da ih čuje, slika da je vidi i štampa da je može čitati. Sredinom XX stoljeća čovjek je mogao poslati telegram u bilo koji dio svijeta: mogao je neku pošiljku uputiti morskim ili kopnenim putem, automobilom, željeznicom ili zračnim putem avionom. Mogao je čuti poruke upućene putem radija iz bilo kojeg mjesta na planeti. Nakon Drugog svjetskog rata usavršila se televizija. U deceniji nakon Drugog svjetskog rata više od trideset zemalja uvelo je redovnu televizijsku službu, a 1955. godine bilo je u upotrebi oko 45 miliona TV-aparata. Od 1949. godine ostvarena je televizijska slika u boji, što je potisnulo crno-bijele televizijske aparate. Veliki broj ljudi mogao je na televizijskim ekranima pratiti događaje koji su se zbivali stotine pa i hiljade kilometara daleko. Dnevna štampa je čitaocima pružala natpise i slike primljene teleprinterom i telefotom. Veliki napredak zabilježen je na području prijenosa zvuka. Pojavili su se stereouređaji, videorekorderi, kasete, kao i kompakt-disk (CD), ploča za laserski gramofon ili elektronski računar u kojem je tonski zapis u digitalnom obliku (1979.). Iste godine je izumljen i prijenosni stereo-uređaj (walkman). Zabava, znanje, muzika i film došli su do miliona ljudi posredstvom masovnih komunikacija. One su bile sredstvo koje je proširilo masovnu kulturu. Iako je njena vrijednost postala predmetom rasprava, uloga novih sredstava komuniciranja u njenom stvaranju i proširenju bila je neosporna. Razvoj fizike, hemije i biologije pomjerio je granice ljudskih znanja. Genetski inženjering omogućio je intervencije u razvojnim procesima i stvaranje živih organizama. Napredak nauke posebno je zabilježen na području medicine, donoseći nova i moćna
211
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV sredstva za suzbijanje bolesti i potpuno iskorjenjivanje kuge, malarije, boginja i kolere. Preventivna medicina smanjila je smrtnost novorođenih beba, produžila trajanje života i podigla njegov nivo kakav nije imalo nijedno društvo ranije. Pedesetih godina pronađena je vakcina protiv dječije paralize, pri pregledu trudnica koristi se ultrazvuk. Od 1956. godine koriste se kontracepcijske tablete (antibebi pilule). Značajni rezultati postignuti su u hirurgiji, gdje se od 1967. godine uspješno izvode transplantacije pojedinih organa (bubrezi, jetra). U liječenju karcinoma (raka), počela je primjena kemoterapije. Nove bolesti (ebola, AIDS ili SIDA, kravlje ludilo, SARS, ptičija gripa...) prisiljavaju naučnike na nova istraživanja. Primjena naučnih tekovina na sredstva razaranja prešla je u naučno natjecanje da se stvori oružje za potpuno uništenje i da se izgrade sredstva koja će se uputiti da razore cijelo protivnikovo društvo. U stoljeću nakon Drugog svjetskog rata borba za nadmoć u pogledu razornog oružja i sredstava za izbacivanje projektila i njihovo hvatanje sama po sebi je bila oblik ratovanja. U središtu nove borbe bio je problem da se pronađe što brže sredstvo otkrivanja, kako bi se spriječilo iznenađenje. Vojnoj avijaciji je pošlo za rukom da probije zvučni zid i da postigne rekorde sve većih i većih brzina. Dalekometni projektili postali su još brži, tako da su put od jednog kontinenta do drugog mogli prevaliti u svega Četvoricu mladića iz Liverpoola, Johna Lennona, Paula McCartneya, Georgea Harissona i Ringo Stara slušale su rado sve generacije i sve nacije.
Zaštitni znak Rolling Stonesa (Bill Wyman, Brian Jones, Charlie Watts, Mick Jagger)
212
nekoliko minuta. Savremeni način ratovanja je malo pružao prilike za vojničke vrline, kao što je junaštvo i srčanost. U času kada rat više nije značio natjecanje u vještini borbe, nego je sva njegova težina stavljena na razaranje, on je pošao smjerom dehumanizacije onih koji su ga vodili. Zahtjevi totalnog rata ugrozili su sve društvene vrijednosti. Veliki napredak zabilježen je u razvoju saobraćaja. Razvili su se novi tipovi automobila. Veliki napredak zabilježen je u željezničkom saobraćaju, što je omogućilo povećanje udobnosti i brzine prijevoza putnika. Napredak brodogradnje omogućio je izgradnju velikih brodova za prijevoz različite robe. Primjena izuma u proizvodnji ubrzala je razvoj kibernetike kao posebne nauke. Ona je omogućila automatizaciju (robotizaciju) proizvodnje. Književnost i umjetnost više nisu bile kulturno naslijeđe obrazovane elite. Kulturni izraz je po cijelom svijetu dobivao karakter univerzalnosti. Novost u razvoju muzike predstavljala je upotreba elektronike. Oko 1965. godine javila se pop muzika, kao mješavina bluesa, rocka i pjesme. Proizvodnjom
kaseta i CD-a pop muzika je dobivala sve više poklonika. Britanski vokalno-instrumentalni sastavi Beatles i Rolling Stones su toj muzici dali konačnu formu. Muzika je brzo prelazila granice kontinenata, spajajući cijeli svijet. Kralj novog muzičkog pravca - rock ‘n’ rolla - bio je Elvis Presley (1935-1977). U književnosti poslijeratnog svijeta stvaraju mnogi vrhunski autori: Jean Paul Sartre, Aleksandar Solženjicin, Boris Pasternak, William Faulkner, Ernest Hemingway i dr. Filmska umjetnost je u poslijeratnom razdoblju doživjela značajan napredak. Nakon rata razvio se italijanski neorealizam. U svijetu se snimaju filmovi različitog žanra (ratni, kriminalistički, vesterni, muzički, naučno-fantastični, erotski, kao i filmski spektakli sa historijskim temama. Zvijezde filmske umjetnosti su bili Humphrey Bogart (Hemfri Bogart, 1899-1957.), James Dean (Džems Din, 1931-1955.), Merilyn Monroe (Merlin Monro, 1926-1962.), Ingrid Bergman, Brigitte Bardot (Brižit Bardo, rođ. 1934.)...
Elvis Presley - omot singlice Jailhouse Rock - Zatvorski rok
Merilyn Monro u jednoj od najpoznatijih scena u filmu The Seven Year Itch - Sedam godina vjernosti
Humphrey Bogart
Brigitte Bardot
PITANJA I ZADACI Koja su najznačajnija tehnička otkrića u drugoj polovini XX stoljeća? Kako je tekao razvoj umjetnosti i kulture nakon Drugog svjetskog rata? Kakva je uloga masovnih sredstava komuniciranja? Na koji način sredstva komuniciranja povezuju svijet?
213
Historija IV Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Masovne komunikacije su bile sredstvo koje je proširilo masovnu kulturu. Njihovim posredstvom zabava, znanje, muzika i sport došli su do miliona ljudi. Upotreba svakog novog komunikacionog sredstva proširila se u astronomskim razmjerama. ...Radio-emisije, kojima se u SAD, Velikoj Britaniji i Njemačkoj započelo još početkom 1920-ih godina, brzo su se proširile po Evropi, Sovjetskom Savezu, Britanskoj Zajednici Naroda i Japanu. Potkraj 1940-ih godina samo je nekoliko udaljenih ostrva i nekoliko afričkih teritorija bilo bez lokalne radio-emisione službe. Godine 1955. prvi put je broj radio - aparata premašio broj komada dnevnih listova prodanih po cijelom svijetu; broj radio-aparata cijenio se na 257 000 000 komada a broj dnevnih novina na 255 000 000 komada. Najveća koncentracija radio-aparata zabilježena je u Sjedinjenim Državama, u kojima se našla polovica svih aparata na svijetu ili 760 aparata na svakih 1 000 stanovnika... Porastu stope televizijskih aparata moramo se čak i više začuditi. U deceniji nakon Drugog svjetskog rata više od 30 zemalja uvelo je redovnu televizijsku službu, a oko 1955. godine bilo je u upotrebi nekih 45 000 000 televizora. Premda je četiri petine tih aparata još bilo u SAD, televizijska služba se proširila gotovo po svim krajevima Velike Britanije, gdje je bilo 4 000 000 televizora, a osam evropskih zemalja sudjelovalo je u uzajamnoj programskoj mreži poznatoj pod imenom Eurovizija... Komunikaciona sredstva postala su isto tako prijeko potrebna za vođenje poslova kao i strojevi. Posredstvom telefona kupci su naručivali, a preduzeća su prodavala i davala obavijesti: upravnici su primali i izdavali upute, vrhovni organi upravljanja u svako su vrijeme mogli znati šta se događa u preduzeću kao cjelini; banka je pomoću telefotoa mogla usporediti potpis; upravnik tvornice mogao je posredstvom televizije promatrati što i kako se radi u tvornici; raspoređivač auto - taksija mogao je upravljati cijelim brigadama automobila udovoljavajući pozivima izvana; izviđački avion mogao je dovesti ribare do ribljih jata. Telegraf, telefon radio i televizija u svim oblicima bili su ugrađeni u sklop i dnevnu djelatnost svakovrsnog poslovanja, vojne djelatnosti i rada državne uprave te u život naroda. Posredstvom brzih komunikacionih tehnika širom svijeta, rasprostrta mreža za skupljanje novosti, neprestano je narode svijeta obavještavala o tome što se događa bilo gdje na svijetu. Osim toga, upotreba masovnih komunikacionih sredstava u svrhu organiziranja i održavanja masovnog tržišta, podvrgla je čovjeka dvadesetog stoljeća reklamama koje su ga zapljuskivale kao beskonačna rijeka pogotovo u zemljama gdje su radio i televizija svoju djelatnost stavili na komercijalnu bazu. Dvadeseto stoljeće. Historija čovječanstva. Kulturni i naučni razvoj. Prvi dio: Uvod; razvoj i primjena znanstvene spoznaje, Naprijed, 1969.
214
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Ličnosti koje su obilježile XX stoljeće Dvadeseto stoljeće bilo je prebogato događajima iz svih sfera ljudskoga djelovanja. Velika naučna otkrića, progres, biznis, industrija, ekonomija, mediji, umjetnost, kultura, sport itd. su amplitudu rasta doživjeli posebno u međuratnom razdoblju i u vrijeme nakon Drugog svjetskog rata. Cijelo XX stoljeće može se determinisati kao vrijeme velikog kulturno-naučnog napretka ali i velikog moralno-političkog pada. Svaku rušilačku ideologiju pratila je potreba za njenim ostvarenjem u pogledu umjetnosti, nauke i tehnike. Ono što je specifičnost XX stoljeća, ako izuzmemo prirodni tok civilizacijskog napretka, jeste brojnost značajnih ličnosti koje su obilježile ovo stoljeće kao stoljeće modernosti i kao razdoblje dominacije individualiteta. Slavne ličnosti postajale su slavne jer su u velikoj mjeri bile potpomognute društvenom i medijskom potrebom za stvaranjem ikona karizmatične aure, zapravo su više isticane zbog onoga što rade jer je njihovo djelovanje bilo pod stalnom lupom javnosti. Posebno se to odnosilo na profitabilnu filmsku industriju, ali i na književnu, likovnu, muzičku, sportsku, pozorišnu, fotografsku, novinarsku, modnu, te posebno, na političku svjetsku scenu. Iz tih širokih društveno potvrđenih sfera lansirane su ličnosti koje se danas spominju kao oni bez kojih XX stoljeće ne bi bilo onakvo kakvim ga historijske čitanke predstavljaju. Dakle, kao vrijeme novotarija, dinamike, naučnog rasplamsaja, stalnih promjena, velikih umjetničkih djela, sportskih rekorda - vrijeme pomjeranja granica ljudskih mogućnosti. Sve od prvog leta avionom, upotrebe telegrafa i telefona, ili izuma pokretnih slika, pa do leta na Mjesec i pune kompjuterizacije, u službi je svjedočenja o XX stoljeću kao stoljeću čovjeka. Slavnih ličnosti, koje su markirale put napretku ili koje su učinile da industrija zabave preko velikog ekrana i televizora uđe u naše domove, ima toliko da bi cijeli jedan udžbenik bio malo samo da ih nabrojimo. Zvjezde su rođene u XX stoljeću. “Zvjezda” postaje idol kojeg obožavaju mase i čije se lice smije sa naslovnica visokotiražnih časopisa. Moderna umjetnost ne može se zamisliti bez genijalnih Pabla Picassa, Salvadora Dálija, Jacksona Pollocka, Pieta Mondriana, Vasilija Kandinskog, koji su inicirali poglede i pravce kao što su apstraktna umjetnost, nadrealizam, kubizam, ekspresionizam. Sredinom 60-ih godina jedan je novi vid umjetnosti preplavio svijet - pop art, čiji je najistaknutiji predstavnik Andy Warhol (1928-1987), Poznato djelo Andyja Warhola koji je preoblikovao stvarnost dajući joj motive nove pop kulture. Tih godina pojavljuje se konceptualna umjetnost koja preferira idejnost djela ne apostrofirajući njegovo puno ostvarenje i insistirajući na poruci, angažmanu, konceptu.
215
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV
Sergei Mihailovich Eisenstein
Orson Welles (1915-1985) bio je poznat i kao radio voditelj. Godine 1938. svojom izvedbom radio-drame The War of the Worlds (Rat svjetova) unio je paniku u domove miliona slušalaca.
Jedna od najpoznatijih snimljenih filmskih triologija u drugoj polovini XX stoljeća je “The Godfather” ili “Kum” u kojoj su uloge imale sve same zvijezde: Marlon Brando, Al Pacino, James Caan, Robert Duvall.
216
Filmska umjetnost postala je čudo XX stoljeća. Od svih umjetnosti film doseže najveći uspon. Vrhunska filmska djela izlazila su iz rediteljskih vizija Roberta J. Flaherta, Sergeia Mihailovicha Eisensteina, Federica Fellinija, Ingmara Bergmana, Orsona Wellesa, Johna Hustona, Alfreda Hitchcocka, Francisa Forda Coppole, Stanleyja Cubricka, Martina Scorsesea i drugih velikana svjetske kinematografije. U glumačkom smislu, rođene su mnoge zvijezde, koje su postale simboli Hollywooda, najveće ikad stvorene radionice za film. Sredinom XX stoljeća filmski festivali u Cannesu, Veneciji, Berlinu te glamurozna i prestižna ceremonija dodjele Oscara u Hollywoodu, utjecali su na još veću ekspanziju filmskih zvijezda Merilyn Monroe, Elizabeth Taylor, Ave Gardner, Brigitte Bardot, Sophie Loren, Marlona Branda, Jamesa Deana, Humphreya Bogarta, Ingrid Bergman, Simon Signoret, Laurencea Oliviera, Jean Gabina. Sedamdesetih godina prošlog stoljeća palicu su od ovih zvijezda preuzeli Robert de Niro, Al Pacino, Dustin Hoffman i drugi. U animiranom filmu postižu se vrhunske kreacije, a na tom polju se posebno ističe studio Walta Disneya koji je stvorio svevremene junake crtanih filmova i fimove koji se pamte (“Alisa u zemlji čuda”, “Petar Pan”, “Pepeljuga” i drugi). Sportska takmičenja, posebno olimpijske igre, predstavljale su pregled najboljih rezultata ostvarenih u različitim disciplnama. Ličnosti koje će se u tom pogledu pamtiti svakako su oni koji su rušili svjetske rekorde. Nakon međuratnog uspjeha atletičari Paavo Nurmija i Jessea Owensa te plivača Johnnyja Weissmullera, u međuratnom periodu bili su nosioci sportskih uspjeha. U drugoj polovini XX stoljeća tu su atletičarske legende: Emil Zatopek zvani “češka lokomotiva” zbog izdržljivosti na dugim stazama i sprintašica Wilma Rudolph te Carl Lewis, zatim, Muhamed Ali, devet puta svjetski bokserski šampion u teškoj kategoriji, Sergej Bubka, prvi čovjek koji je u skoku s motkom preskočio šest metara, veliki teniser Bjorn Borg, košarkaš Magic Johnson, vozači Formule 1 Alain Prost i Ayrton Senna te fudbalske legende Edson Arantes do Nascimento Pelé i Diego Armando Maradona.
U muzičkom smislu, XX stoljeće bilo je izuzetno razuđeno, od klasične muzike do jazza, od modernog pop i rock zvuka do sintetizovane muzike. Kao ikone XX stoljeća ostat će upamćeni Elvis Presley, Beatles, Rolling Stones te pjevači Tina Turner, Diane Ross, Cesária Évora, Frank Sinatra i mnogi drugi. Francusku šansonu je proslavila Edith Piaf, jazz počiva na ingenioznosti Louisa Armstronga, dok je Enrico Caruso postao 1903. godine prvim tenor Metropolitan opere u New Yorku, otvarajući vrata opere u svijet popularnosti. Ženski “Caruso” bila je Maria Callas, kraljica opere, koja se 1965. godine oprostila zauvijek od operne scene. Na prijelazu iz XIX u XX stoljeće pozorišna umjetnost Johnny Weissmüller (1904-1984) imala je Saru Bernhardt, veliku dramsku umjetnicu kojoj okušao se i kao glumac te je se cijeli svijet klanjao. Jedna druga umjetnica osnovala je glumio u više filmova o Tarzanu. plesnu akademiju u Rusiji. Bila je to Isadora Duncan, prva koja je izvodila moderni ples. U domenu modne industrije prednjačila je Gabrielle Bonheur “Coco” Chanel, kreatorka čiji su modeli otvorili nove dizajnerske vizije u pogledu projektiranja savremene ženstvenosti, dok je Yves Saint-Laurent oblačio ženama pantalone i tako unosio revoluciju u modu. Coco Chanel je davne 1924. godine dizajnirala popularni parfem “Chanel No. 5”. Charles Lindbergh je 1927. godine preletio Atlantik avionom “Duh svetog Ludovika”, a 35 godina poslije, Yuri Gagarin je 1961. bio prvi čovjek u svemiru. Osam godina nakon njega, posada Apolla XI (Neil Armstrong, Edwin Aldrin i Micheal Collins) sletjela je na Mjesec. Armstrong je tad izrekao svoju čuvenu rečenicu: “Ovo je mali korak Yuri Gagarin za čovjeka a veliki za čovječanstvo.” Među najpopularnije mislioce proteklog stoljeća svrstavaju se egzistencijalista Jean Paul Sartre, utemeljitelj psihoanalize Sigmund Freud, Martin Heidegger, Herbert Marcuse, Bertrand Russel...
Armstrong na mjesecu
217
Svijet podjela i integracija (1945-1992)
Historija IV Albert Einstein, naučnik Albert Einstein (1879-1955) rođen je u Njemačkoj dok je svoj stvaralački vijek proveo u Americi. Ovaj fizičar 1905. godine formulisao je teoriju relativiteta (E=mc2) kojom je modernu nauku pretvorio u revoluciju i omogućio je nove predstave o vremenu, materiji i prostoru. Takvo shvatanje dovelo je do dubljeg poznavanja sastava atoma. Utemeljitelj je i kvantne teorije. Einstein je dobio Nobelovu nagradu 1921. godine.
Maria Callas, operna diva Najveća operna diva svih vremena Maria Callas rođena je 1923. godine u New Yorku, od roditelja grčkih emigranata. Njena je kompletna životna storija, i karijeristički i porodično, izazivala svojom kontroverzijom medijsku pažnju pa se može reći da je upravo Maria Callas uvela show business u opernu svakodnevnicu.
Majka Tereza od Kalkute, redovnica Jedna od najhumanijih osoba XX stoljeća je Majka Tereza. Ova Albanka, rođena u Skoplju, cijeli je svoj život posvetila humanitarnom radu, pomoći i brizi za siromašne. Dobitnica je Nobelove nagrade za mir za svoj humanitarni rad u Indiji.
Elvis Presley, kralj rock ‘n’ rolla Presley je napravio pravi bum u poimanju muzike. Kada je 1957. godine na originalan način i u šljaštećoj odjeći otpjevao pjesmu “Jailhouse Rock” vinuo se u samo muzičko astralno nebo. Otvorio je put rock ‘n’ rollu i zauvijek ostao njegov “kralj”. Umro je 1977. godine.
Marlene Dietrich, glumica Ovu Njemicu zanosnog pogleda Hollywood je napravio divom. Kada se 1930. pojavila u filmu “Plavi anđeo” svi su joj putevi ka slavi bili otvoreni. Marlene Dietrich nikad nije bila samo objekt nečije pažnje nego i principijelna ličnost koja je u toku Drugog svjetskog rata odbila biti dio njemačkog nacističkog miljea, a pjevala je i glumila za američke marince koji su bili na strani antifašističkih snaga.
Muhamed Ali, bokser Muhamed Ali devet je puta bio svjetski bokserski prvak u teškoj kategoriji. Zvali su ga “brbljivcem” a svoju je prvu titulu ponio 1964. godine. “Brbljivac” je, međutim pokazao i svoje antiratno ubjeđenje kada je odbio služiti vojsku i ići u Vijetnam. Proglašen je najboljim sportistom XX stoljeća.
218
Proširimo znanje - KULTURA SJEĆANJA Prošlost jednog društva učinjena je kulturom, ali je često podložna kontraverznim interpretacijama i diskursima. Sve što se u prošlosti dogodilo ne ostaje zadržano u sjećanju ili ne postaje dio pisane historije. Tek sa činom sjećanja prošlo doba postaje dio prošlosti. Ukoliko se ne sjeća i prošlost je zaboravljena i ona se nikada neće ponovo pojaviti. Ostaci prošlosti, koji sjećanje drže budnim su u kulturno-teorijskoj diskusiji identifikovani kao mjesta sjećanja. Nasuprot tome definicija spomen-mjesta ide dalje od konkretnih institucija i uspostava, kao što su arhivi, muzeji ili mjesta sjećanja i obuhvataju simbole, jubileje, dane sjećanja, dokumenta, protokole, slike, fotografije, filmove i objekte, sve kulturne manifestacije koje imaju ulogu da nešto sačuvaju u pamćenju. Lady Diana, princeza od Walesa, ostat će upamćena kao istinska tragična ikona kraja XX stoljeća. Bila je humanist, zagovornik poštivanja ljudskih prava i borac za uklanjanje mina u Bosni i Hercegovni i drugdje u svijetu. Kada je 31. augusta 1997. godine, Diana poginula u saobraćajnoj nesreći, svjetska javnost je reagovala sa tugom. Desilo se nešto nepredviđeno. Ljudi iz raznih društvenih slojeva i generacija su bili šokirani. Stotine hiljada ožalošćenih osoba položilo je cvijeće i satima čekalo da se upiše u knjigu žalosti. Više od dvije milijarde ljudi u 178 zemalja širom svijeta pratilo je prijenos njene sahrane na televiziji. Vijest o njenoj smrti bila je najvažnija vijest 1997. godine. Još uvijek gotovo svi ljudi se sjećaju Dianine smrti. Sjećanje povezuje ljude ono je postalo sastavni dio zajedničkog - kolektivnog sjećanja. Koliko će se sjećanje na jedan određeni događaj sačuvati zavisi prije svega od društvenih i kulturoloških okvira. Odnos društva prema prošlosti, kako i čega se pojedinačno sjeća, šta pri tome bude zaboravljeno ili ponovo otkriveno ko je nosilac ili posrednik konstrukcije prošlosti - i konačno kojim interesima sjećanja je to vođeno - to su osnovna pitanja kulture sjećanja jedne grupe, društva ili nacije. Kolektivno sjećanje koje povezuje Dianina smrt omoućava u procesu sjećanja jedinstvo grupe ožalošćenih. On vremenske tačke kada tema “Diana” ne bude više u svakodnevnoj komunikaciji, potrebno je pomoćno sredstvo koje će sjećanje na njenu ličnost i smrt održati budnim. Kao takvo sredstvo mogu biti godišnjice, televizijske emisije, ili potrošački proizvodi. Izrada kozmetike sa njenim likom, knjiga o Diani, Kalendara sa njenim likom... U svojoj cjelokupnosti položen je time temelj kulture sjećanja na Dianu, koja je utisnula njenu sliku u historiju.
PITANJA I ZADACI Koga biste vi svrstali među najpoznatije i najutjecajnije ličnosti XX stoljeća? Zašto?
219
Bosna i Hercegovina u okviru
FNRJ/SFRJ (1945-1992)
1945. Treće zasjedanje ZAVNOBiH-a u Sarajevu 1946. Prvi poslijeratni izbori, Ustav NR BiH, gradnja pruge BrčkoBanovići 1947. Gradnja pruge Šamac-Sarajevo, osnivanje Univerziteta u Sarajevu 1948. Sukob Tito - Staljin 1949. Odluka o osnivanju seljačkih radnih zadruga 1950. Samoupravljanje 1951. Gradnja pruge Doboj-Banja Luka, Naučno društvo BiH 1953. Ustavna revizija 1966. ANUBiH 1967-1971. Ustavne promjene 1974. Drugi ustav SFRJ, osnivanje Univerziteta u Banjoj Luci 1975. Univerzitet u Tuzli 1977. Univerzitet u Mostaru 1980. Smrt Josipa Broza Tita 1984. Olimpijada u Sarajevu 1992. Referendum u BiH, priznanje nezavisnosti, BiH primljena u OUN
Historija IV
Položaj Bosne i Hercegovine u novoj državi Komunistička Partija Jugoslavije/Savez Komunista Jugoslavije (KPJ/SKJ) je bila glavna i jedina politička snaga u zemlji od 1945. do 1990. godine. Postala je državnom strankom i odredila je jednostranački sistem. Novi ideološki okvir je bio stvoren u samom početku. Još tokom rata na ključnim pozicijama zakonodavne, izvršne i sudske vlasti su se nalazili komunisti. Isto je bilo u vojsci i policiji. Izbori za Ustavotvornu skupštinu su održani 11. novembra 1945. godine. Komunisti su u potpunosti kontrolisali izborni postupak i pobijedili na izborima. Na prvom zasjedanju Ustavotvorne skupštine 29. novembra 1945. u Beogradu ukinuta je monarhija, a kralj Petar II Karađorđević je lišen svih prava. Stvorena je Federativna Narodna Republika Jugoslavija (FNRJ). Federativno uređenje i ravnopravnost naroda sa republikama Slovenijom, Hrvatskom, Bosnom i Hercegovinom, Srbijom, Crnom Gorom i Makedonijom, regulisano je Ustavom od 31. januara 1946. Bosna i Hercegovina je ušla u sastav Federativne Narodne Republke Jugoslavije kao ravnopravna federalna jedinica sa svojim Ustavom, Parlamentom, Vladom i ostalim elementima državnosti i suvereniteta. Narodna Republika Bosna i Hercegovina u cijelosti
Položaj BiH u novoj državi - obratite pažnju na granice
222
BiH u okviru FNRJ/SFRJ (1945-1992) je dobila svoje državno-pravno ustrojstvo svojim prvim Ustavom, proglašenim 31. decembra 1946. godine. Državno-pravni individualitet Bosne i Hercegovine je jedna od važnih tekovina, koje su izvršene u Jugoslaviji u toku rata 1941-1945. Izgrađujući svoj program rješavanja nacionalnog pitanja i buduće federativne strukture države, radnički pokret je stavom o posebnosti Bosne i Hercegovine najbolje izrazio interese njenih naroda. KP je zauzela ispravno shvatanje o nacionalnom identitetu Muslimana, koje je kasnije bilo različito interpretirano. Važnu ulogu je imalo konstituisanje KP BiH u okviru KPJ (osnivački kongres je održan u novembru 1948. u Sarajevu) i promjene koje su se javile u KPJ tj. SKJ od VI kongresa 1952. Ustavnom reformom iz 1953. uvedena je funkcija predsjednika Republike, a za prvog predsjednika je izabran Josip Broz Tito. Istovremeno, učvršćena je samostalnost republika u ostvarivanju njihovih prava i dužnosti. Utvrđeno je da su: “društvena svojina nad sredstvima za proizvodnju, samoupravljanje proizvođača u privredi i samoupravljanje radnog naroda u općini, gradu i srezu osnova društvenog i političkog uređenja zemlje”. Godine 1963. Savezna narodna skupština je izglasala novi Ustav. Promijenjen je naziv države i FNRJ se od tada naziva Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija (SFRJ). U cilju daljnjeg razvoja samoupravljanja i jačanja nacionalne ravnopravnosti, ustavnim promjenama 1967. i 1971. godine a posebno novim ustavima SFRJ, socijalističkih republika, i socijalističkih autonomnih pokrajina od 1974 god. izvršene su radikalne promjene u društveno-ekonomskom i političkom sistemu. Dolazi do jačanja položaja radnih ljudi u odlučivanju o svim pitanjima njihovog života i rada. Novi odnosi u federaciji počivali su na principu da narodi i narodnosti svoja prava ostvaruju u republikama i pokrajinama, osim onih prava za koja je Ustavom SFRJ utvrđeno da se ostvaruju u federaciji. Napušten je predstavničko-politički parlamentarizam i uveden je delegatski sistem sa delegatima kao izabranim predstavnicima naroda. Međutim, ovaj sistem nije funkcionisao, jer delegatske skupštine nisu bile izraz volje naroda. Državni organi i izvršna tijela SKJ su dovodili delegatske skupštine u poziciju izvršilaca njihovih odluka. Stabilna vlast KPJ je ostvarivana čvrstom rukom. Komunisti su neriješena pitanja iz ranijih perioda, a prije svega nacionalno pitanje, rješavali njihovim potiskivanjem i zamrzavanjem. Takvom presijom granica totalitarizma je vrlo brzo pređena. KPJ/SKJ je kontrolisao sve sfere državnog i društvenog života. Uzdižući se iznad stanovništva i građana vlastite Grbovi i zastave SFRJ i njenih zemlje, KPJ je sve neuspjehe bazirane na ideološkim republika pogreškama nalazila u vanjskom neprijatelju i unutrašnjim protivnicima.
223
BiH u okviru FNRJ/SFRJ (1945-1992)
Historija IV Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Ustav SFRJ od 21. februara 1974. Član 1. Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija je savezna država kao državna zajednica dobrovoljno ujedinjenih naroda i njihovih socijalističkih republika, kao i socijalističkih autonomnih pokrajina Vojvodine i Kosova koje su u sastavu Socijalističke Republike Srbije, zasnovana na vlasti i samoupravljanju radničke klase i svih radnih ljudi, i socijalistička samoupravna zajednica radnih ljudi i građana i ravnopravnih naroda i narodnosti. Član 2. Socijalističku Federativnu Republiku Jugoslaviju sačinjavaju: Socijalistička Republika Bosna i Hercegovina, Socijalistička Republika Makedonija, Socijalistička Republika Slovenija, Socijalistička Republika Srbija, kao i Socijalistička Autonomna Pokrajina Vojvodina i Socijalistička Autonomna Pokrajina Kosovo koje su u sastavu Socijalističke Republike Srbije, Socijalistička Republika Hrvatska i Socijalistička Republika Crna Gora. Član 3. Socijalistička republika je država zasnovana na suverenosti naroda vlasti i samoupravljanju radničke klase i svih radnih ljudi, i socijalistička samoupravna demokratska zajednica radnih ljudi i građana i ravnopravnih naroda i narodnosti.
...Član 10. Socijalističko društveno- ekonomsko uređenje Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije zasniva se na slobodnom udruženom radu sredstvima za proizvodnju u društvenoj svojini i na samoupravljanju radnika u proizvodnji i raspodjeli društvenog proizvoda u osnovnim i drugim organizacijama udruženog rada i u društvenoj reprodukciji u cjelini… ...Član 170. Građaninu je zajamčena sloboda izražavanja pripadnosti narodu, odnosno narodnosti, sloboda izražavanja nacionalne kulture i sloboda upotrebe svog jezika i pisma. Građanin nije dužan da se izjašnjava kome narodu, odnosno kojoj narodnosti pripada, ni da se opredjeljuje za pripadnost jednom od naroda, odnosno jednoj od narodnosti. Protivustavno i kažnjivo je svako propagiranje ili sprovođenje nacionalne neravnopravnosti, kao i svako raspirivanje nacionalne, rasne ili vjerske mržnje i netrpeljivosti… Službeni list SFRJ, br. 36, 1974.
PITANJA I ZADACI Koja je bila najjača politička snaga u zemlji? Kakav je bio položaj Bosne i Hercegovine u jugoslavenskoj državi? Na kojim principima su počivali odnosi u jugoslavenskoj federaciji?
Član 4. Socijalistička autonomna pokrajina je autonomna socijalistička samoupravna demokratska društveno- politička zajednica zasnovana na vlasti i samoupravljanju radničke klase i svih radnih ljudi, u kojoj radni ljudi i građani, narodi i narodnosti ostvaruju svoja suverena prava, a kad je to u zajedničkom interesu radnih ljudi i građana, naroda i narodnosti Republike kao cjeline Ustavom Socijalističke republike Srbije utvrđeno - i u Republici…
224
225
BiH u okviru FNRJ/SFRJ (1945-1992)
Historija IV
Radni~ko samoupravqawe U periodu pritisaka socijalisti~kih dr`ava na Jugoslaviju, KPJ se nalazila u mobilnom stawu. Stare snage u zemqi su sa zadovoqstvom do~ekale napad Informbiroa na KPJ 1948. godine. U ovakvoj situaciji CK KPJ je zatra`io okretawe ka nacionalnim izvorima, poja~anu mobilizaciju qudskih i materijalnih snaga zemqe. Uprkos velikom zalagawu planirana proizvodwa je u mnogim va`nim granama podbacila zbog razli~itih faktora, po~ev od ekonomske blokade socijalisti~kih dr`ava do nerealnih planskih zadataka. U ukupnom razvoju privrede, poqoprivreda je vidno zaostajala, tako da je u januaru 1949. godine donesena odluka o stvarawu seqa~kih radnih zadruga, u ciqu br`e kolektivizacije sela. Namjera je bila pove}ati poqoprivrednu proizvodwu i poboq{ati polo`aj poqoprivrednika. Stvarawe zadruga je preraslo u kampawu, u kojoj se nije vodilo ra~una o dobrovoqnom u~lawivawu. Me|utim, nemo} industrije da snabdijeva selo i zadruge potrebnim proizvodima je doveo do propasti cijelog poduhvata. Slom politike kolektivizacije doveo je 1952/53. do napu{tawa ovakvog kursa. Tokom 1949. godine KPJ je pokrenula inicijativu za pove}awe uloge radnika u proizvodwi i wenoj organizaciji. Javqaju se prijedlozi za stvarawe organa preko kojih bi radnici upravqali poslovima preduze}a. Radni~ki savjeti su trebali prerasti u stvarne organe samoupravqawa. Narodna skup{tina FNRJ je ozakonila radni~ko samoupravqawe na sjednici 27. juna 1950. godine, donose}i Osnovni zakon o upravqawu dr`avnim privrednim preduze}ima i vi{im privrednim udru`ewima od strane radnih kolektiva. Su{tina ovog zakona je bila da se dr`avna svojina mora pretvoriti u dru{tvenu, koja }e biti pod upravom proizvo|a~a. Uvode se radni~ki savjeti u tvornicama, a samoupravqawe se poja{wava parolama koje se pripisuju Josipu Brozu “Tvornice radnicima, zemqa seqacima”. Radni~ki savjet je odlu~ivao kao kolektivni organ i donosio najva`nija akta preduze}a - proizvodne i finansijske planove, zakqu~ke o poslovawu, birao i opozivao ~lanove upravnih odbora. Do{lo je do Glasawe radni~kog savjeta decentralizacije i demokratizacije dru{tvenih odnosa. Politi~ka vlast radni~ke klase je trebala da se ostvari u potpunosti. Prvo je imovina nacionalizovana, a sada je data radnicima da sami o woj odlu~uju. Ovo je shva}eno kao prijelaz dr`avne imovine u ruke dru{tva i prema teoriji socijalizma vodi odumirawu dr`ave. Stvarno upravqawe proizvo|a~a je bilo simboli~ko. Neki upravqa~i su u radni~kom samoupravqawu vidjeli mogu}nost zasnivawa vlasni~kih odnosa nad osnovnim sredstvima. Novi samoupravni odnosi, u kojima radnici odlu~uju o svome radu i raspodjeli rezultata rada su ozakoweni Ustavnim zakonom 1953. godine. Daqwu dogradwu je socijalisti~ki samoupravni poredak do`ivio Ustavom iz 1963. godine. Ure|ewe BiH se zasnivalo na razvoju odnosa u kojima je radni ~ovjek odlu~ivao o najzna~ajnijim pitawima svog materijalnog i dru{tvenog polo`aja, kao i pitawu proizvodwe. Sistem je usmjeren na princip raspodjele prema radu, kao i ukidawe svih vidova eksploatacije.
226
Privredni razvoj Bosne i Hercegovine poslije Drugog svjetskog rata Bosna i Hercegovina je kraj rata dočekala sa velikim ljudskim i materijalnim gubicima. Najveći dio zemlje je bio uništen: spaljeni su gradovi, uništena privreda, stambeni fond, stočni fond, uništene su škole. Teškoću u ovom periodu je predstavljala činjenica da je Bosna i Hercegovina bila zaostala u razvoju i u prijeratnom periodu. Godine 1939. samo 2% stanovništva je bilo zaposleno u industriji. BiH je 1946. godine dostigla tek 69% prijeratne industrijske proizvodnje, a 1947. je samo 6,7% stanovništva bilo zaposleno. U takvoj situaciji, najvažniji zadatak vlasti je bila obnova uništene zemlje. Period neposredne obnove je trajao od završetka rata do 1947., kada je donesen Prvi petogodišnji plan (Prva petoljetka). Izvršena je agrarna reforma 1946. godine i oduzeta zemlja je pripala općem zemljišnom fondu i bila je dodjeljivana obrađivačima bez zemlje i seljačkim zadrugama. Zatim je donesen Zakon o nacionalizaciji 1948. godine, kojim su nacionalizovana manja trgovačka preduzeća i višak stambenog fonda, što je pretvoreno u nacionalno dobro. U periodu od 1945. do 1992. godine Bosna i Hercegovina je ostvarila krupne promjene i rezultate u duštveno-ekonomskom razvoju. Privredni razvoj Bosne i Hercegovine je bio vrlo uspješan sa porastom zaposlenosti, društvenog proizvoda i životnog standarda. BiH je uspjela ostvariti kontinuiran i dinamičan razvoj i iz nerazvijene agrarne zemlje izgraditi se u srednje razvijenu industrijsku zemlju. Okosnica privrednog razvoja Bosne i Hercegovine je bila industrija. Od ukupno 530 000 novozaposlenih radnika u privredi u periodu 1953. do 1980. godine u industriji se zaposlilo oko 230 000. U ovom periodu su se pored postojećih razvile nove industrijske grane koje su do tada bile na niskom stepenu razvoja. To se posebno odnosilo na industriju prerade metala, tekstila, prehrambenih proizvoda i elektroenergiju. Osnovni pravci razvoja su usmjereni na razvoj onih privrednih grana u kojima je BiH imala prednost u odnosu na druge krajeve. To je bila drvna industrija, rudarstvo i metalurgija. Došlo je i do ubrzanog razvoja saobraćaja. Krajem 1980. godine u Bosni i Hercegovini od ukupno kategorisanih puteva dužine 7 510 km bilo je 5 137 km sa savremenim kolosijekom ili 68%. Broj autobusa je povećan za 12 puta a broj teretnih, specijalnih, vučnih i priključnih vozila za oko 9 puta. Broj putničkih automobila se povećao sa 574 koliko je bilo 1947. na 303 000 u 1980. godini. Snažan razvoj je doživio i željeznički saobraćaj. Potpuno su ukinute pruge uskog kolosijeka, izgrađene nove u dužini od 600 km i elektrificirane stare i nove pruge normalnog kolosijeka u dužini oko 1 000 km. Nabavljen je veći broj modernih dizel i električnih lokomotiva, a veći broj je opremljen savremenom signalno-sigurnosnom tehnikom. Istovremeno je nabavljen znatan broj savremenih vagona za prijevoz robe i putnika. Sa svojim hidroenergetskim potencijalom i mineralnim bogatstvima, Bosna i Hercegovina je postala privlačno područje za investiciona ulaganja. Najveća ulaganja
227
BiH u okviru FNRJ/SFRJ (1945-1992)
Historija IV Dinamičan privredni, a posebno industrijski razvoj, utjecao je i na značajno povećanje ličnog i društvenog standarda stanovništva, na njihovo obrazovanje, kulturni razvoj i stvaralaštvo. Jedan od značajnijih pokazatelja dostignutog nivoa standarda bila je snabdjevenost domaćinstava trajnim potrošnim dobrima. Godine 1968. 22,2% a 1973. 50,6% domaćinstava u Bosni i Hercegovini je bilo opremljeno plinskim ili električnim štednjacima; 7,8% odnosno 38,5% frižiderima, 14,5%, odnosno 39,3 % televizijskim aparatima; 3,4%, odnosno 23,7% mašinama za pranje rublja, i putničkim automobilima 2,6% u 1968., odnosno 11,4% u 1973. godini.
u BiH i u njenu privredu su ostvarena krajem Prve petoljetke. Nakon ovog perioda dolazi do promjene u obimu i sastavu investicija. Opredjeljenje na izmjenu strukture privrede, kao i na brže podizanje standarda uvjetovalo je drukčija ulaganja. Rezultat je bila ojačana materijalna osnova privrede i porast proizvodnje. U periodu od 1947. do 1952. broj zaposlenih je porastao za 6,2%, a do 1978. ukupan broj zaposlenih bio je 2,8 puta veći. Istovremeno, produktivnost rada je povećana za preko 1,6 puta. Privredni razvoj je bio intenzivan u periodu 1951-1962., a stopa privrednog rasta u BiH je iznosila 8-12% godišnje. Kasnije je razvitak usporen (6-2%), ali je donio kvalitativno nove aspekte u razvoju privrede. Društveni proizvod je najpotpuniji pokazatelj ukupnog ekonomskog razvoja. Došlo je do izgradnje sistema, koji obuhvataju potpuni ciklus proizvodnje, od sirovina do finalnih proizvoda. To se odnosilo na drvnu industriju, elektroindustriju, metalurgiju, rudarstvo. Kompletirani su energetski kapaciteti sa hidrosistemima na Trebišnjici, Neretvi, Rami, Vrbasu i Drini, a izgrađeni su i termoenergetski sistemi (Tuzla i Kakanj).
Proširimo znanje - HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU Govor Josipa Broza Tita prilikom puštanja u saobraćaj Omladinske pruge Šamac-Sarajevo …Naša slavna omladina sjajno je izvršila svoju dužnost: izgradila je veliku željezničku prugu koja širokim tračnicama spaja Bosnu i Hercegovinu s ostalim našim federalnim jedinicama. Naša omladina je izvršila jedno herojsko djelo i naši narodi i naša vlada izražavaju joj svoju najsrdačniju i najtopliju zahvalnost. Ovaj ogromni objekat, koji ste završili vi omladinci - graditelji nove i srećnije Jugoslavije, ima u ekonomskom pogledu ogroman značaj za dalji razvitak nove Jugoslavije. Ova pruga ima ogroman značaj za cijelu našu zemlju, za sve naše federalne jedinice, za naš Petogodišnji plan i njegovo izvršenje. Bogatstva koja leže u ovoj divnoj zemlji - Bosni, postaju s ovom prugom pristupačnija za sve naše narode... …Omladinska pruga ima isto tako i ogroman politički značaj. Ona ima veliki politički i moralni značaj za naše narode - unutar zemlje i van njenih granica. Vaš rad, drugovi i drugarice omladinci, na ovoj Omladinskoj pruzi, i prošle godine, na pruzi Brčko-Banovići odjeknuo je širom cijelog svijeta - i vi ste svojim radom, svojom požrtvovanošću digli ugled našoj zemlji u očima cijelog svijeta i sve klevete koje se šire, kako je naša zemlja - zemlja nemira, kako je naša zemlja - zemlja neslobode i šta ja sve znam, vi ste srušili vašim krampovima, vašim radom i pokazali cijelom svijetu da je Jugoslavija zemlja mira, da radi i gradi da bi se digla iz ruševina u koje su nas bacili ratna katastrofa i ratni zločinci koji su i danas ratni huškači. Tito, Govori i članci, knj. III, Zagreb, 1959.
RJEČNIK NEPOZNATIH POJMOVA kolektivizacija - podruštvljavanje
PITANJA I ZADACI Koji su bili razlozi uvođenja samoupravljanja u Jugoslaviji? Na kojim principima se ono temeljilo? Kako je tekao privredni razvoj Bosne i Hercegovine nakon 1945. godine?
228
229
BiH u okviru FNRJ/SFRJ (1945-1992)
Historija IV
Školstvo i kultura u BiH Privredni razvoj su pratile kulturne i obrazovne promjene. Godine 1948. bilo je nepismeno 45% stanovništva starijeg od 10 godina. Od 1947. godine osnivaju se sedmogodišnje škole, a dvije godine kasnije je zakonom proglašeno obavezno osnovno školovanje u trajanju od osam godina. Razvitak mreže osnovnih škola pratili su i ostali uvjeti potrebni za rad škola - sagrađene su nove školske zgrade, štampaju se udžbenici za osnovnu školu u novim izdanjima. Broj stanovnika bez škole se od 66,8% 1953. godine smanjio na 25% 1981. godine. Od školske 1947/48. do 1979/80. godine, broj osnovnih škola je porastao od 1 323 na 2 499, a srednjih od 142 na 452, viših i visokih od 4 na 53. I srednjoškolsko obrazovanje doživjelo je ubrzani razvoj. Nakon rata otvarale su se građanske škole i gimnazije u mjestima gdje su radile i prije rata. Građanske škole su imale tri programska smjera: trgovački poljoprivredni i zanatsko-industrijski. U školskoj 1951/52. osmorazredne gimnazije su bile u Sarajevu, Banjoj Luci, Mostaru, Bihaću, Bosanskom Novom, Bijeljini, Brčkom, Drvaru, Doboju, Foči, Gradačcu, Jajcu, Prijedoru, Travniku, Trebinju, Tuzli, Visokom, Zenici. Od školske 1958/59. godine ostaju samo gimnazije sa četiri razreda. Ponovo se otvaraju stručne škole, ali se osnivaju i nove. Širi se mreža ovih škola i po broju i Broj školskih ustanova u Bosni i Hercegovini 1948. i 1980. godine po stručnim profilima. Istaknuto mjesto na planu obrazovanja ima Sarajevski univerzitet (1947.) , te univerziteti u Banjoj Luci (1974.) i Tuzli (1975.) kao i Univerzitet Džemal Bijedić u Mostaru (1977.). Sarajevski univerzitet ima ne samo brojne fakultete (arhitektonsko-urbanistički, elektrotehnički, mašinski, građevinski, prirodno-matematički, šumarski, poljoprivredni, veterinarski, medicinski, stomatološki, farmaceutski, političkih nauka, filozofski, ekonomski, pravni, i za fizičku kulturu) već i nekoliko viših škola i Rektorat Univerziteta u Sarajevu akademija. Godine 1947. su djelovale dvije, a 1980. godine 67 naučnih ustanova. Pokrenute su nove oblasti u društvenoj djelatnosti: naučni rad, opera, balet, film, radio i televizija. Naučno društvo Bosne i Hercegovine osnovano 1951. preraslo je 1966. godine u Akademiju nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine. Među brojnim registriranim naučnim ustanovama na teritoriju Bosne i Hercegovine postojali su instituti iz oblasti prirodnih nauka, kao što su Hemijski institut Prirodnomatematičkog fakulteta u Sarajevu, Institut za fiziku Prirodno-matematičkog fakulteta
230
u Sarajevu, Biološki institut Univerziteta u Sarajevu te Seizmološki zavod, nadalje brojni instituti tehničkih nauka, instituti iz oblasti poljoprivrednih, šumarskih i veterinarskih nauka, instituti medicinskih, te instituti društvenih nauka. U oblasti društvenih nauka plodnu aktivnost su razvijali Orijentalni institut te Institut za jezike i književnost u Sarajevu. Sa ustavnim reformama 1974. godine Bosna i Hercegovina je postala važan faktor u izgradnji jugoslavenske zajednice u privrednom, političkom, državnom i kulturnom pogledu. U poslijeratnom periodu bosanskohercegovačka literatura dobija snažne impulse. U ovom razdoblju afirmiše se niz pisaca među kojima treba istaći Maka Dizdara, koji se oslobađa predratnog tradicionalnog izraza i postiže monumentalnost ostvarujući suglasje između prošlosti i savremenosti. Njegovi stećci su simbolizirali proteklo vrijeme i javljaju se po ocjeni kritičara kao “antropološka skica pređenog ljudskog puta”. Zapaženi pjesnici poslijeratnog razdoblja su: Izet Sarajlić, Miodrag Žalica, Vladimir Čerkez, Husein Tahmiščić, Dara Sekulić, Andelko Vuletić, Duško Trifunović, Velimir Milošević, Slavko Šantić... Među prozaicima isticao se Branko Ćopić, Meša Selimović, autor romana Derviš i smrt, Ćamil Sijarić, Derviš Sušić, Mladen Oljača, Vitomir Lukić, Alija Isaković, Sead Fatahagić, Nedžad Ibrišimović i Mirko Marjanović, Rodoljub Čolaković, Avdo Humo i dr. Nakon Drugog svjetskog rata umjetnička muzika u Bosni i Hercegovini je doživjela nagli uspon. Radio-stanica u Sarajevu, s vlastitim zborom (osnovana 1947.) i Simfonijskim orkestrom (1962.), propagira djela domaćih kompozitora, a muzičke škole u Sarajevu (posebno Muzička akademija, osnovana 1955.), Banjoj Luci, Tuzli i Mostaru doprinijele su širenju muzičkog obrazovanja. Stalna opera u Sarajevu započela je sa radom 1946. godine, a dvije godine kasnije osnovana je i nova filharmonija. Sve življa je bila i stvaralačka djelatnost domaćih autora. Nakon rata počeo je i razvoj filmske umjetnosti. Godine 1945. osnovana je Podružnica Jugoslavenskog državnog filmskog poduzeća za Bosnu i Hercegovinu, ali je tek 1947. realizovan prvi filmski materijal na tom području - Filmski mjesečnik. Razvitak bosanskohercegovačke kinematografije odvijao se u znaku pronalaženja vlastite samosvojnosti. Filmska djelatnost se godinama temeljila na djelima koja su stvarali autori iz drugih jugoslavenskih središta. Nakon prvih rezultata, koje su ostvarili Boško Kosanović i Toma Janjić (“Crni Biseri”, “Parče plavog neba”), dolaze šezdesete godine, kada se pojavljuje jedna talentovanija generacija bosanskohercegovačkih autora koji kinematografiji u Bosni i Hercegovini daju nove razmjere i ostvarenja. To su: Bato Čengić (“Mali vojnici”; “Slike iz života udarnika”); Boro Drašković (“Horoskop”); Vlatko Filipović (“Moja strana svijeta”) i dr. S druge strane, u dokumentarnom filmu ova kinematografija daje zrele rezultate. Midhat Mutapčić, Vlatko Filipović, Bato Čengić, Bakir Tanović, Vefik Hadžismailović, Žika Ristić, Suad Mrkonjić, Petar Ljubojev i još neki daju djela zapažena i u međunarodnim filmskim krugovima.
231
BiH u okviru FNRJ/SFRJ (1945-1992)
Historija IV Proširimo znanje
- HISTORIJSKI TEKST ZA OBRADU -
Zgrada Narodnog pozorišta u Sarajevu
U periodu nakon Drugog svjetskog rata u Bosni i Hercegovini osnovano je niz kulturnih, prosvjetnih i naučnih ustanova čije se djelovanje uklapa u opće tokove društvenoga razvoja. Značajne kulturne ustanove u Bosni i Hercegovini su predstavljali Narodno pozorište u Sarajevu, Zemaljski muzej u Sarajevu, Muzej revolucije BiH u Sarajevu, Muzej prvog zasjedanja AVNOJ-a u Bihaću, Muzej drugog zasjedanja AVNOJ-a u Jajcu, Muzej prvog zasjedanja ZAVNOBiH-a u Mrkonjić-Gradu, Spomen muzej “25. maj” u Drvaru, Muzej “Kozara” u Prijedoru, Muzej Fočanskog perioda NOB-a u Foči, Muzej književnosti u Sarajevu, Narodna i univerzitetska biblioteka BiH u Sarajevu, Umjetnička galerija Bosne i Hercegovine u Sarajevu, Muzej grada Sarajeva, Arhiv Bosne i Hercegovine u Sarajevu, Istorijski arhiv u Sarajevu, Arhiv Bosanske krajine u Banjoj Luci, Arhiv Hercegovine u Mostaru, Istorijski arhiv u Tuzli te Arhiv srednje Bosne u Travniku. Na teritoriji Bosne i Hercegovine osnovano je više od 100 općinskih narodnih biblioteka, a otvoreni su i radnički univerziteti u Sarajevu, Tuzli, Mostaru, Doboju i Bihaću. U Banjoj Luci, Zenici, Brčkom, Jajcu, Trebinju i Zavidovićima djelovali su domovi kulture, a u Trebinju, Visokom, Doboju i Travniku zavičajni muzeji. Za očuvanje spomenika prošlosti brinuli su se Zavod za zaštitu spomenika kulture Bosne i Hercegovine u Sarajevu, te Gradski zavod za zaštitu spomenika kulture u Sarajevu. Na planu pozorišne kulture osim Narodnog pozorišta u Sarajevu djelovao je sarajevski Kamerni teatar 55, Pozorište mladih i Pozorište lutaka, te narodna pozorišta u Banjoj Luci, Tuzli, Mostaru i Zenici.
Zaključujući impozantnu ceremoniju zatvaranja 14. zimskih Olimpijskih igara u Sarajevu, 19. februara 1984. godine, predsjednik Međunarodnog olimpijskog komiteta Huan Antonio Samaran je poručio: “Doviđenja, Jugoslavijo. Doviđenja, drago Sarajevo.” Riječi novinskog reportera ponekad su preslabe i nedovoljne da opišu i čitaocu prenesu ono što se zbiva pred njegovim očima, tim prije što televizijske kamere omogućuju milijardama ljudi širom svijeta da vide to isto. Rečenica poklekne pred značajem događaja i njegovom ljepotom. Upravo to se zbilo i mnogim kolegama sinoć nakon svečane ceremonije zatvaranja 14. zimskih Olimpijskih igara “Sarajevo 84”. ...U sjaju sunčanih olimpijskih boja, završene su Četrnaeste zimske olimpijske igre. Veličanstveno! Svi smo srećni zbog toga, srećni i ponosni, jer su igre u Sarajevu, združenim snagama naše zemlje, izvedene na impresivan način. Ni sami nismo vjerovali de će ovih trinaest takmičarskih dana, proći tako brzo i besprijekorno, tako silno i plameno, iz našeg srca, uranjajući u zbirke najljepših uspomena. I sada kada sve već postaje historija, jedna ocjena se neodrživo nameće: Sarajevo će se pamtiti! Pamtiće ga šampioni, jer su ovdje u žestokim sportskim okršajima iskovali zlatne, srebrne i bronzane medalje. Pamtiće ga oni koji u nadmetanju nisu imali dovoljno sreće, snage za veće podvige. Pamtiće ga prijatelji, koji su ovdje uvijek dobrodošli. Pamtiće ga novinari, kojima je pruženo sve što se moglo dati da bi svoj odgovoran posao obavili na najbolji mogući način. Na svakom koraku, Sarajevo je otvaralo srce i širilo ruke. Za svoju toplu širokogrudost dobilo je zlatnu medalju i brojne pohvale iz cijelog svijeta... Rekordnim brojem olimpijskih ekipa i sportista, Sarajevo je otvorilo novo poglavlje u historiji Zimskih olimpijskih igara. Afirmisalo je čak i one grane kojima su mnogi počeli da odbrojavaju “posljednje časove”, afirmisalo je duh olimpizma, njegovo jedinstvo i ljudske poruke za koje se valja u budućnosti boriti. Jednostavno rečeno: Sarajevo je bilo na visini svakog svog zadatka i u olimpijskim spomenarima, ostaće draga uspomena. Mnogi su prije početka igara sumnjičavo vrtjeli glavom ne vjerujući da će obećanja biti ispunjena. Vjerovatno će i sada, nakon igara, pojedinci vrtjeti glavom, ne vjerujući kako je sve to bilo moguće izvesti na tako briljantan način... ...Od sinoć na Koševu ne gori olimpijska vatra, ali njen plam grije svaki kutak naše zemlje, jer je jedan ogroman posao zajedničkim naporom uspješno okončan. S mnogo zalaganja i mnogo radosti. Zbog ljepote olimpizma, i ljudske sreće cijelog svijeta... Oslobođenje, 20. februar 1984.
PITANJA I ZADACI Kako je tekao razvoj školstva u Bosni i Hercegovini nakon 1945. godine? Do kakvih je promjena došlo u društvenoj djelatnosti?
232
233
BiH u okviru FNRJ/SFRJ (1945-1992)
Historija IV
Raspad SFRJ Kada je u maju 1980. Josip Broz Tito sahrawen u Beogradu, na zadwi opro{taj su do{li dr`avnici svih zna~ajnijih zemaqa svijeta. To je bila najveli~anstvenija sahrana od smrti francuskog predsjednika [arla de Gola. Tito, seqa~ko dijete, ratni heroj i tvorac mira, no{en je u grob kao kraq. Stotine hiqada qudi ispratilo ga je na wegovom zadwem putu. ^inilo se da iza sebe ostavqa sigurno naslije|e. Me|utim, wegovo `ivotno djelo, ujediwena i izme|u sebe pomirena Jugoslavija po~ela je ubrzo da se raspada. Titovom smr}u zavr{ila se jedna epoha, jedina u historiji Jugoslavije koja je zaslu`ila da se ozna~i mirnom. Tito se cijelog `ivota borio ~vrsto i nepopustqivo protiv nacionalizma jugoslavenskih naroda koji je zemqu ve} jednom doveo do samorazarawa. Postavio je pojedina~ne jugoslavenske dr`ave u wihove historijske okvire i dao im potpunu autonomiju. I bosanskohercegova~ki Muslimani su prvi put u svojoj historiji dobili ono {to im je i pripadalo - status nacionalnosti. Uprkos ekonomskim te{ko}ama i iskazanim politi~kim problemima situacija u zemqi je u vrijeme i poslije smrti Josipa Broza bila pojavno stabilna. Jo{ jednom je Josip Broz uspio da ujedini i smiri strasti u zemqi. Uspomene na veliku li~nost isticawem wegovih dobrih poteza pogodovale su propagandi koja je pozivom na Tita smirivala stawe. Glavna parola: “Dru`e Tito, mi ti se kunemo da sa tvoga puta ne skrenemo”, okupqala je oko sebe komunisti~ku vjeru u budu}nost. Tito je najzad bio priznatom li~no{}u i u svijetu. To je ipak bila privremena slika kojom su i komunisti bili optere}eni. Otpo~ela je valorizacija lika i djela Josipa Broza i komunista. Masovni odgovori stanovni{tva ({trajkovi i demonstracije) pod pritiskom ekonomskog kolapsa doveli su do prepoznavawa korupcije dr`avnih komunisti~kih organa, rukovodstava i pojedinaca. Obi~an ~ovjek vi{e nije bio siguran. Vi{e nije imao stabilnu dr`avu i minimalnu egzistenciju. Komunisti~ka rukovodstva pojedinih republika, djelimi~no demokratizovana i pod utjecajem nezadovoqstva stanovni{tva, po~ela su otvoreno iskazivati nezadovoqstvo saveznim konceptima. Dotada{wi konsenzus u vrhu zemqe bitno je naru{en. Raspad me|u komunistima na saveznom nivou poku{ali su iskoristiti komunisti pojedinih republika. Savezne funkcije preuzimale su one snage koje su `eqele sprije~iti promjene u zemqi. Komunisti Republike Srbije preuzimaju glavnu rije~ u spre~avawu demokratizacije ekonomskog i politi~kog sistema u zemqi. Taj okvir unose u glavne savezne poluge, jaku dr`avnu policiju i vojsku (JNA). Raspad socijalisti~kog sistema zna~io je tako|er kraj komunisti~ke dr`avne partije. U toku procesa demokratizacije izronile su nacionalisti~ke snage. Nakon 40 godina unutra{weg mira te snage nai{le su ponovo na izuzetno plodno tlo. Vi{e nije bilo snage koja im se mogla suprotstaviti. Jugoslavenska ideja umrla je po drugi put, a sa wome se raspala Titova dr`ava. Dok su se Hrvati i Slovenci s pravom `alili na srpsku prevlast, Srbi su se sa svoje strane osje}ali kao glavni nosioci patwe Titovog re`ima, kao `rtva “hrvatskoslovena~kog” saveza koji je mogao Srbiji uskratiti prava koja je ona mogla tra`iti.
234
Ustvari, Titov federativni ustav, koji je republikama ~lanicama dodijelio suverenost oduzeo je Srbiji weno vode}e mjesto u zemqi. To vi{e nije bila jedina vladaju}a snaga u zemqi nego samo jedna od {est ravnopravnih republika, pa ~ak ni najbogatija. Srbijanski politi~ari su smatrali da je Srbija bila jedina republika koja nije imala puni suverenitet nad svojom teritorijom, budu}i da su dvije pokrajine, Vojvodina na sjeveru i Kosovo na jugu, prema saveznom ustavu zadr`ale autonomiju, i prakti~no se otele kontroli beogradske vlade. Osim toga, `alili su se da je Srbija, koja je u Drugom svjetskom ratu podnijela najvi{e `rtava bila svedena na nivo druge klase. Te optu`be su bile daleko od stvarnosti, ali su proizvele u`asan u~inak. To je bio po~etak kraja Jugoslavije. Te`we Srbije za dominacijom u Jugoslaviji doprinijele su da se i u drugim republikama po~ne razmi{qati o sopstvenom putu u budu}nost. Uskoro su Slovenija i Hrvatska proglasile nezavisnost, a wihovim putem }e krenuti i Bosna i Hercegovina.
Raspad Jugoslavije 1991. i 1992. godine
235
Historija IV
Proglašenje nezavisnosti Bosne i Hercegovine Godine 1990. u svim jugoslavenskim republikama održani su parlamentarni izbori. U Bosni i Hercegovini se to dogodilo 18. novembra 1990. a pobjedu su odnijele tri nacionalne stranke: Stranka demokratske akcije (SDA), Srpska demokratska stranka (SDS) i Hrvatska demokratska zajednica (HDZ). Istovremeno je Međunarodna zajednica sazvala konferenciju o Jugoslaviji, sa zadatkom da pomogne rješavanje političkih odnosa među republikama u procesu disolucije Jugoslavije. Evropska zajednica i njene zemlje članice su na Savjetu ministara Evropske zajednice u Brusselsu 16. decembra 1991. donijele Deklaraciju o Jugoslaviji i Deklaraciju o smjernicama o priznavanju država u Istočnoj Evropi i Sovjetskom Savezu. Odgovarajući na navedene Smjernice, Vlada Bosne i Hercegovine je 20. decembra 1991. donijela Odluku o priznavanju državnosti, odnosno nezavisnosti Bosne i Hercegovine. Slijedeći mišljenje br. 4. Arbitražne komisije Skupština SR BiH je donijela odluku o raspisivanju referenduma, po kojoj je isti održan 29. februara i 1. marta 1992. godine. Od ukupno 3 253 568 osoba sa pravom glasa na referendum je izašlo 2 073 568. Od ukupnog broja glasača na referendumu za utvrđivanje statusa Bosne i Hercegovine, za suverenu i nezavisnu Bosnu i Hercegovinu, državu ravnopravnih građana, naroda Bosne i Hercegovine - Muslimana, Srba, Hrvata i pripadnika drugih naroda koji u njoj žive izjasnilo se 2 061 932 glasača ili 99,44%. Međunarodno priznanje Bosne i Hercegovine uslijedilo je na sjednici Savjeta ministara Evropske zajednice u Briselu 6. aprila 1992., s tim da ono stupa na snagu dan poslije. Ovim priznanjem Bosna i Hercegovina je i formalno prestala biti u sastavu SFRJ. Političko-administrativne granice ranije republike, kao jedne od šest federalnih jedinica SFRJ, postale su međunarodne državne granice. Bosna i Hercegovina je 22. maja, zajedno sa Slovenijom i Hrvatskom, primljena u članstvo Organizacije ujedinjenih nacija.
PITANJA I ZADACI Zbog čega je došlo do krize u Jugoslaviji osamdesetih godina? Kako je tekao proces raspada Jugoslavije? Kada su održani prvi slobodni izbori u BiH? Kakvi su bili rezultati referenduma u Bosni i Hercegovini?
236
Izvori i literatura
Izvori i literatura za proširenje znanja • Balkanski ugovorni odnosi 1876-1996., I tom (1876-1918), Beograd, 1998. • Banac Ivo, Nacionalno pitanje u Jugoslaviji, Zagreb, 1988. • Besarović Risto, Kulturni razvoj Bosne i Hercegovine 1878.-1918., Prilozi za istoriju Bosne i Hercegovine, Sarajevo, 1987. • Bilandžić Dušan, Historija SFRJ, glavni procesi 1918-1985, Zagreb, 1985. • Garde Paul, Život i smrt Jugoslavije, Zagreb, 1992., Sarajevo, 1996. • Hadžibegović, Iljas, Bosanskohercegovački gradovi na razmeđu 19. i 20. stoljeća, Sarajevo, 1991. • Hauptmann Ferdo, Privreda i društvo Bosne i Hercegovine u doba austrougarske vladavine (1878-1918), Prilozi i društvo Bosne i Hercegovine, II, ANUBiH, posebna izdanja, knj. LXXIX, Odjeljenje društvenih nauka, knj. 18, Sarajevo, 1987. • Historija čovječanstva. Kulturni i naučni razvoj. Dvadeseto stoljeće, Svezak šesti. knjiga I-IV, Zagreb, 1968. • Horvat Josip, Prvi svjetski rat. Panorama zbivanja 1914-1918., Zagreb, 1967. • Imamović Mustafa, Pravni položaj i unutrašnji politički razvitak Bosne i Hercegovine od 1878. do 1914. godine, Sarajevo, 1976. • Ilustrovana enciklopedija, Istorija 2, Ljubljana, 1986. • Istorija Saveza komunista Bosne i Hercegovine, 1-2, Sarajevo, 1990. • Kapidžić Hamdija, Bosna i Hercegovina u vrijeme austrougarske vladavine, Sarajevo, 1970. • Kljaković Vojmir, Krizman Bogdan, Ljudi i događaji Drugog svjetskog rata, Zagreb, 1960. • Kraljačić Tomislav, Kalajev režim u Bosni i Hercegovini 1882-1903, Sarajevo, 1987. • Laker Volter, Istorija Evrope 1945-1992, Beograd, 1999. • Malcom Noel, Povijest Bosne, Zagreb, Sarajevo, 1995. • Mitrović Andrej, Vreme netrpeljivih, Beograd, 1974. • Papić Mitar, Školstvo u Bosni i Hercegovini za vrijeme austrougarske okupacije (1878-1918), Sarajevo, 1972. • Papić Mitar, Školstvo u Bosni i Hercegovini (1878-1918), Prilozi za istoriju Bosne i Hercegovine, Sarajevo, 1987. • Parks Henri Bemford, Historija Sjedinjenih Američkih Država, Beograd, 1985. • Petranović Branko, Zečević Momčilo, Jugoslavija 1918-1984., Zbirka dokumenata, Beograd, 1985. • Popov Čedomir, Od Versaja do Danciga, Novi Sad, 1976. • Redžić Enver, Bosna i Hercegovina u Drugom svjetskom ratu, Sarajevo, 1998. • Socijalistička Republika Bosna i Hercegovina, separat iz II izdanja Enciklopedije Jugoslavije, Zagreb, 1983. • Svijet poslije Drugog svjetskog rata, knj. 1, Beograd, 1975. • Times - Atlas svjetske povijesti, Zagreb, 1986. i 2004. • Ujedinjene nacije. Zbirka dokumenata 1941.-1945., Beograd 1947. • Velika ilustrovana povijest svijeta, Rijeka, 1978.
237
Sadržaj
Historija IV
SADRŽAJ
Uvod..................................................................................................................................................4 Obilježje epohe 1878-1992...........................................................................................................4
EVROPA I SVIJET (1878-1914) Suparništvo i savezništvo u Evropi (1878-1914)......................................................................8 Izvanevropski svijet (1878-1914)..............................................................................................13 Razvoj nauke i tehnike. Kultura na prijelazu dva stoljeća................................................... 20
JUŽNOSLAVENSKE ZEMLJE (1878-1914) Južnoslavenske zemlje u okviru Austro-Ugarske monarhije (1878-1914)....................... 30 Srbija, Crna Gora i Makedonija (1878-1914)..........................................................................35
BiH U VRIJEME AUSTROUGARSKE UPRAVE (1878-1914) Pokret otpora okupaciji BiH 1878. godine............................................................................. 42 Uspostava austrougarske uprave i dr`avno-pravni polo`aj BiH....................................46 Struktura stanovništva u BiH u doba austrougarske uprave.............................................. 50 Unutrašnjo-politički razvoj Bosne i Hercegovine................................................................ 52 Privredni razvoj BiH u doba austrougarske uprave............................................................53 Kultura i školstvo u Bosni i Hercegovini (1878-1914)......................................................... 56
PRVI SVJETSKI RAT (1914-1918) Evropske krize pred Prvi svjetski rat....................................................................................... 62 Sarajevski atentat - varnica koja je zapalila svijet................................................................. 63 Zara}ene strane.............................................................................................................................65 Ratna tehnika................................................................................................................................ 67 Frontovi......................................................................................................................................... 69 Nezadovoljstvo ratom i revolucija u Rusiji............................................................................. 74 Rezultati i posljedice rata........................................................................................................... 77 Versajski mirovni ugovor. Formiranje Dru{tva (Lige) naroda.......................................78
238
BiH U PRVOM SVJETSKOM RATU (1914-1918) Bosna i Hercegovina kao neposredno ratno područje........................................................ 86 Bosanci i Hercegovci na frontovima (1914-1918)...............................................................89 Bosna i Hercegovina i jugoslavensko pitanje. Uključenje BiH u sastav Države Slovenaca Hrvata i Srba................................................... 91
SVIJET IZMEĐU DVA SVJETSKA RATA (1918-1939) Tri tipa političke scene u svijetu od 1919. do 1939. godine................................................ 98 Privredni razvoj svijeta izme|u dva svjetska rata. Velika ekonomska kriza.............109 Izvanevropski svijet (1918-1939)........................................................................................... 113 Put u Drugi svjetski rat............................................................................................................ 116 Razvoj nauke i tehnike. Kultura i sport između dva rata.................................................. 121
BiH U SASTAVU NOVE DRŽAVE (1918-1941) Polo`aj Bosne i Hercegovine u novoj dr`avi.....................................................................128 Političke i teritorijalne promjene........................................................................................... 132 Privredni i društveni razvoj Bosne i Hercegovine.............................................................. 138 Kultura i prosvjeta..................................................................................................................... 141
DRUGI SVJETSKI RAT (1939-1945) Prvi period rata.........................................................................................................................146 Sile osovine. Okupacioni sistemi - kolaboracija. Pokreti otpora..................................... 150 Antifašistička koalicija............................................................................................................. 152 Preokret u Drugom svjetskom ratu....................................................................................... 156 Iskrcavawe saveznika na Siciliji i kapitulacija Italije...........................................157 Završna faza Drugog svjetskog rata...................................................................................... 160 Rezultati i posljedice Drugog svjetskog rata........................................................................ 164
239
Historija IV BiH U DRUGOM SVJETSKOM RATU (1941-1945) Okupacija Jugoslavije. Kolaboracionističke snage. Bosna i Hercegovina u okviru NDH...................................................................................... 168 Narodnooslobodila~ki pokret (NOP) u Bosni i Hercegovini.....................................172 Izgradnja bosanskohercegovačke državnosti. AVNOJ. ZAVNOBiH............................. 178 Rezultati i posljedice rata........................................................................................................ 181 Analiza spomenika kao historijskih izvora.......................................................................... 185
SVIJET PODJELA I INTEGRACIJA (1945-1992) Nirnber{ki proces....................................................................................................................188 Osnivanje Organizacije ujedinjenih nacija (OUN)........................................................... 190 Svijet podijeljen na dvoje. Period hladnog rata................................................................... 192 Dekolonizacija i “Tre}i svijet”.............................................................................................199 Integrativni procesi u svijetu nakon 1945. .......................................................................... 203 Pad komunističkih režima u Evropi..................................................................................... 206 Ujediwewe Wema~ke...................................................................................................................209 Nauka, tehnika i kultura u drugoj polovini XX stoljeća.................................................... 211 Ličnosti koje su obilježile XX stoljeće................................................................................... 215 Kultura sjećanja......................................................................................................................... 220
BOSNA I HERCEGOVINA U OKVIRU FNRJ/SFRJ Položaj Bosne i Hercegovine u novoj državi........................................................................ 222 Radni~ko samoupravqawe..........................................................................................................226 Privredni razvoj poslije Drugog svjetskog rata................................................................... 227 Kultura i školstvo u Bosni i Hercegovini.............................................................................. 230 Raspad SFRJ..................................................................................................................................234 Proglašenje nezavisnosti Bosne i Hercegovine................................................................... 236 Izvori i literatura za proširenje znanja.................................................................................. 237 Sadržaj......................................................................................................................................... 238
Sarajevo Publishing d.d. Sarajevo, Obala Kulina bana 4 Za izdavača: Mustafa Alagić, dipl. oec.
240
View more...
Comments